ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р. 	Справа № 645/8296/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Бершова Г.Є.
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Патової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Никитюка Олега Валентиновича на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2020 (суддя Бабкова Т.В.,  м. Харків) по справі № 645/8296/19
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого сержанта поліції Никитюка Олега Валентиновича                  
          про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1877042, винесену 18.12.2019 року інспектором 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого сержантом поліції Никитюком О.В.; закрити провадження по справі.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.12.2019 року о 15 год. 08 хв. він керував автомобілем DODGE CALIBER SXT, номерний знак НОМЕР_1 , на 163 км автошляху «Київ-Чоп» поблизу с. Броники, де його зупинив інспектор 1 батальйону 4 роти УПП в Житомирській області старший сержант поліції Никитюк О.В. та повідомив про те, що позивачем порушено вимоги п. 12. 4 Правил дорожнього руху України щодо перевищення швидкості руху транспортного засобу, яким він керував. Поліцейський виніс постанову та вручив її під підпис позивачу. З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що 18.12.2019 року позивач керував автомобілем DODGE CALIBER SXT, номерний знак НОМЕР_1 , у межах населеного пункту та пересувався зі швидкістю 103 км/год, що є порушенням Правил дорожнього руху України та містить у собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Ознайомившись з текстом постанови, позивачу стало відомо про те, що підставою притягнення його до адміністративної відповідальності стали результати застосування фіксації порушень Правил дорожнього руху України засобом «TruCam» 0006321. Позивач звернувся з усною заявою до інспектора Никитюка О.В. про незгоду з прийнятим рішенням та прохав надати письмові пояснення по обставинам події, проте останній відмовив йому та запропонував надати свої пояснення до суду. Прилад, яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації Правил дорожнього руху, як вказано в постанові «TruCam» 0006321, не є автоматичним засобом фото-, відеофіксації, оскільки він знаходиться у робітника УПП та керується ним безпосередньо. Зазначає, що з 16.10.2018 року вимірювання швидкості руху автомобілів працівниками патрульної поліції здійснюється за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCam, який був зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У3197-12. Також зазначає, що неможливо чітко ідентифікувати факт скоєння правопорушення саме позивачем, що суперечить принципу індивідуальної юридичної відповідальності особи, тому що інтенсивність пересування машин на автомагістралі була великою, водії рухалися у потоці транспортних засобів, які прямують попереду в одному напрямку безпосередньо один за одним, тому можна розумно припустити, що приладу TruCam не вдасться зафіксувати швидкість саме того автомобіля, за кермом якого перебував позивач. В цей момент попереду чи збоку його автомобіля рухалися також інші автомобілі, тому позивач вважає, що отримані фотографії його автомобіля на екрані вимірювального пристрою з фіксацією Правил дорожнього руху України є неналежними та недопустимими доказами. Крім того, інспектором поліції Никитюком О.В. не зазначені відомості про адресу веб-сайту в мережі інтернет, на якому позивач може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу на момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що інспектор патрульної поліції не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову. Отже, на підставі викладеного, така постанова підлягає скасуванню, так як вона винесена з порушенням закону.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2020 року адміністративний позов задоволено.
Скасовано постанову серії ЕАК № 1877042 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.12.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому послався на правову позицію, викладену в позовній заяві, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та  належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою  технічного  запису не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1877042 від 18.12.2019 року інспектор управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції старший сержант поліції Никитюк О.В. притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст.122 КУпАП та наклав на нього штраф в розмірі 510 грн. за те, що він 18.12.2019 року о 14 год. 58 хв. на 163 км автодороги «Київ-Чоп», керуючи транспортним засобом «DODGE» модель «CALIBER SXT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 103 км/год, при цьому перевищивши встановлену швидкість руху в населеному пункті в с.Броники на 53 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruCam 000632.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з не відповідності місця здійснення фіксування швидкості автомобілю позивача та хибніть викладених у постанові висновків про факт порушення положень пп. «ґ» п.12.6 ПДР, порушення пункту п.12.4 ПДР, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст.122 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі, інспектора управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанту поліції Никитюка О.В., підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Пунктом 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 3 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Згідно пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до підпункту «ґ» п. 12.6 ПДР поза населеними пунктами на всіх дорогах дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год.
За змістом п. 1.10 ПДР населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47 та 5.48.
Наведені нижче інформаційно-вказівні знаки ПДР мають таке значення:
5.45 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
5.46 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
5.47 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
5.48 «Кінець населеного пункту». Кінець населеного пункту, позначеного знаком5.47.
5.49 «Покажчик загальних обмежень швидкості». Інформує про загальні обмеження швидкості на території України.
5.70 «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Заборонний знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАПоргани Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, серед переліку статей та їх частин, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з п. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.
Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (положення статей 72, 75,76 КАС України).
Згідно з частинами 1, 2статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин відповідачі у справі зобов`язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказам, зокрема факт керування позивачем автомобілем у населеному пункті із швидкістю більше 100 км/год.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
На підтвердження даної обставини відповідачем надано фототаблицю із зображенням автомобіля «DODGE» модель «CALIBER SXT»з номерним знаком НОМЕР_1 і текстовою інформацією, згідно якої швидкість автомобіля із цим знаком станом на 14 год. 51 хв. 18.12.2019 на 163 км автодороги Київ-Чоп становила 103 км/год та вимірювалася приладом із серійним номером ТС000632 з дистанції 287,2 м. Автомобіль із таким же номерним знаком, швидкістю руху, датою та часом зафіксовано в відеозаписі, що наданий відповідачем суду на носію інформації DVD-диску.
Проте позивач, заперечуючи керування автомобілем із вказаною швидкістю в населеному пункті, зазначеному у постанові, посилався на недостовірність доказу факту вчинення ним вказаного правопорушення, яким є дані вимірювального приладу TruCam 000632.
Зі змісту відезапису, доданого відповідачем до відзиву, встановлено, що з боку працівників УПП зафіксовано ход розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки ОСОБА_1 . При цьому встановлено, що на місці зупинки з боку працівників УПП позивачу надавався для огляду прилад TruCam, проте ОСОБА_1 вказував на неякість зображення, зауважував, що він їхав з невеликою швидкістю.
Доданим до відзиву УПП у Житомирській області ДПП листом Служби автомобільних доріг у Житомирській області від 14.01.2020 №05-03/87, підтверджено, що населений пункт Броники Житомирської області розташований на км 209+992 та км 211+600, автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп».
Отже, населений пункт Броники Житомирської області, вказаний в якості місця вчинення адміністративного правопорушення у постанові серії ЕАК №1877042 від 18.12.2019 року розпочинається із ділянки автодороги М-06, що пролягає на 209 кілометрі + 992 метрів.
Як вказано в оскаржуваній постанові Інспектора УПП, місце руху автомобіля під керуванням позивача із швидкістю 103 км/год визначено, як 163 км автодороги Київ-Чоп, що не відповідає місцю розташування населеного пункту Броники.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Наданий з боку відповідача відеозапис не свідчить, в якому саме місці автодороги розташовувалося місце зупинки автомобілю під керуванням позивача.
Додані до відзиву на позов з боку відповідача фотознімки відображають місце розташування певних дорожніх знаків в районі іншого населеного пункту з назвою Болярка, при цьому в різні сезони року, а як слід в періоду часу, прив`язки до подій за участю водія ОСОБА_1 не містять. 
Також з наданого відповідачем відеозапису не зрозуміло, де було зупинено позивача в населеному пункті чи за його межами, та в якому саме населеному пункті.
Суду не надано доказів про схеми розташування певних дорожніх знаків в районі населеного пункту Броники, яке є місцем правопорушення згідно постанови серії ЕАК №1877042 від 18.12.2019 року.
Отже, вбачаються невідповідності місця здійснення фіксування швидкості автомобілю позивача та хибніть викладених у постанові висновків про факт порушення положень пп. «ґ» п.12.6 ПДР, порушення пункту п.12.4 ПДР, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст.122 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За правилами абзацу другого частини другої статті 77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Наведені положення не дають переконливих доказів правомірності застосування відповідачем лазерного вимірювача швидкості TruCam 000632 на шляху руху автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , а додані до відзиву фотознімки справжнього місця зупинки позивача, крім того вказані фото здійснені в різні періоди часу та їх не було покладено в основу оскаржуваного рішення.
Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей про відеозапис, фото та інші письмові докази, яким зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення, як то передбачено п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП. Суд зазначає, що відсутність посилання на відповідні докази у постанові свідчить про необізнаність відповідача про їх наявність.
Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів також враховує, що позивач заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності, не визнаючи факту допущення порушення вимог 12.4 ПДР, посилаючись на те, що в момент фіксації відповідачем швидкості автомобіля, яким він керував, рухався з незначною швидкістю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1877042 від 18.12.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатись правомірною та обґрунтованою.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Никитюка Олега Валентиновича - залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2020 по справі № 645/8296/19  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко