Дата документу 09.10.2020 Справа № 333/6992/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 333/6992/19                                                      Головуючий у 1 інстанції Стоматов Е.Г.
Провадження №22ц/807/2492/20                              Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 жовтня 2020року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Онищенка Е.А.,
        Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дочкою повноліття, починаючи з 21 вересня 2004 року. 13 грудня 2004 року видано виконавчий лист по справі №2-4232/2004, який перебуває на виконанні та на сьогодні існує заборгованість по сплаті аліментів. ОСОБА_4 09 березня 2013 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». 
06 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_10 . 
Позивач зазначав, що має непрацездатних та хворих батьків: батька ОСОБА_11 , 1957 р.н., інваліда третьої групи, який страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, дисциркулярну енцефалопатію ІІ ступеню з лікворно-гепертензивним, цефалігічним, астено-невротичним синдромами, та мати – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліда другої групи за загальним захворюванням. Батьки потребують матеріальної допомоги ОСОБА_1 .
Крім того, позивач вказував, що він є учасником бойових дій та під час прийняття участі в антитерористичній операції отримав ушкодження здоров`я, яке у сукупності з іншими хронічними захворюваннями, погіршило стан здоров`я у зв`язку з чим він потребує періодичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування, що тягне за собою фінансові витрати на придбання ліків. 
Посилаючись на зміну свого сімейного та матеріального стану, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на користь ОСОБА_13 на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2004 року на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини його заробітку (доходу) щомісячно до 1/8 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини – припинити з дня набрання рішенням законної сили.
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року виданий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою повноліття. У зв`язку з невиконанням обов`язку зі сплати аліментів, утворилась заборгованість. 
ОСОБА_2 зазначала, що їх донька багато років займається спортивними танцями. Заняття танцями потребує значних витрат на навчання, участь у конкурсах та витрат на спеціальний одяг. З 01 вересня 2019 року ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання відділення «Сестринська справа» Медичного коледжу Запорізького державного медичного університету 1 рівня акредитації. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 рік. На даний час вартість навчання за весь термін становить 77000 грн.
З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, швидкими темпами зростання цін, значних витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання та навчання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому аліменти підлягають збільшенню. 
З наведених підстав ОСОБА_2 просила суд змінити розмір та спосіб присуджених аліментів, що встановлені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року у справі №2-4232/04 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили. 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. Також, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_14 про зменшення розміру аліментів в якості третьої особи – ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_10 (т . 1 а.с. 113, 116).
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_15 про зменшення розміру аліментів відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів – залишено без задоволення. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, визначених статтею 192 СК України, з якими закон пов`язує можливість зміни розміру аліментів визначеного за рішенням суду. Зокрема, судом зазначено, що посилаючись на зміну сімейного стану, а саме одруження та народження дитини, перебування на утриманні батьків інвалідів похилого віку, зміну стану здоров`я, ОСОБА_1 не надав доказів щодо перебування на його утриманні батьків, медичні документи про обмеження його працездатності також відсутні, підтверджень перебування на його утриманні інших осіб окрім дитини, не має. Наявність у ОСОБА_1 другої дитини на утриманні, як підставу для зміни розміру аліментів, суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки у ОСОБА_2 на утриманні також перебуває друга дитина.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції керувався тим, що витрати на навчання дитини в закладі вищої освіти не є визначеною ст.192 СК України підставою для зміни розміру аліментів, як і заняття спортивними танцями, особливо з урахуванням відсутності відомостей про наявність будь-яких витрат, пов`язаних з відвідуванням донькою сторін такої школи. При цьому, судом першої інстанції зазначено. що ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), як це передбачено статтею 185 СК України. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні первісного позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
В обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_1 зазначає, що після набрання законної сили рішенням, яким стягуються з нього аліменти на користь ОСОБА_2 , у скаржника змінився сімейний стан, стан здоров`я. Так, від спільного шлюбу з ОСОБА_3 в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_10 . Зазначені обставини, ОСОБА_1 вважає належними та допустимими доказами зміни сімейного стану, та є підставою для зменшення розміру аліментів. Неприйняття судом зазначеної обставини з тих підстав, що у ОСОБА_2 також на утриманні перебуває друга дитина, ОСОБА_1 вважає помилковим, оскільки в іншої дитині ОСОБА_2 є інший батько, який й повинен її утримувати. Судом також не було прийнято до уваги перебування на утриманні ОСОБА_1 непрацездатних батьків пенсіонерів з інвалідністю та поганим станом здоров`я. Крім того, незалучення судом першої інстанції його батьків в якості третіх осіб, ОСОБА_1 вважає порушенням прав його утриманців. Наявність у скаржника заборгованості зі сплати аліментів, та отримання боргових коштів для її погашення, також свідчать про неналежний фінансовий стан. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 підтверджено належними доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема випискою Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни і медичною карткою. Оскільки Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VII, доповнено ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено механізм забезпечення виплатити аліментів у розмірі, не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір, ОСОБА_1 вважає, що інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_5 не будуть порушені в разі задоволення його вимог. 
Посилаючись на вищезазначене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні його позовної заяви до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , а саме: зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на користь ОСОБА_13 на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2004 року на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини його заробітку (доходу) щомісячно до 1/8 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини – припинити з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_2 направила відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року вважає законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Так, ОСОБА_1 посилаючись на ч. 1 ст. 192 СК України, помилково трактує зазначену норму, оскільки нею встановлено підстави для зменшення розміру аліментів у випадку зміни матеріального або сімейного стану когось із батьків. Натомість, у ОСОБА_2 як і ОСОБА_1 змінився сімейний стан, а отже суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги наявність і в неї другої дитини. Наявність у ОСОБА_1 на утриманні батьків пенсіонерів не є підставою для зменшення розміру аліментів, що також відображено у правовій позицій Верховного Суду (справа № 760/11934/16-ц) від 01 серпня 2019 року. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 ніяким чином не випливає ні на здатність ні на можливість працювати та сплачувати аліменти, натомість статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено пільги, які спростовують твердження скаржника про фінансові витрати на придбання ліків. 
17 вересня 2020 року від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшов відповідь на відзив, пояснення в якому аналогічні доводам апеляційної скарги. 
В поясненнях третьої особи, ОСОБА_3 зазначає, що не погоджується з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року, а доводи ОСОБА_2 щодо придбання ОСОБА_1 нерухомого майна не відповідають дійсності, оскільки належать на праві приватної власності саме ОСОБА_3 , що підтверджується декларацією. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Так, колегія суддів звертає увагу, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року в частині залишення без задоволення позову ОСОБА_2 сторонами не оскаржується, а отже колегією суддів не переглядається. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. 
Так, матеріалами справи підтверджується, що з 25 липня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 15). 
Шлюб розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року. Цим же рішенням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи з 21 вересня 2004 року (т. 1 а.с. 35).
На виконання вищезазначеного рішення, видано виконавчий лист, який пред`явлено до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області та відкрито ВП №3322963 (т. 1 а.с. 11).
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що заборгованість за виконавчим листом № 2-4232 від 18 листопада 2004 року станом на 31 жовтня 2019 року становила 29656,50 грн. (т. 1 а.с. 96-97).
Згідно квитанції 0.0.15228845858 від 19.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив суму боргу в розмірі 19000 грн. за виконавчим провадженням №3322963, квитанції №П 123/8610120/1 від 17.01.2020 року ОСОБА_1 сплатив суму боргу в розмірі 4000 грн. за виконавчим провадженням №3322963, квитанції №П123/0477813/1 від 06.12.2019 року ОСОБА_1 сплатив 3500 грн. за виконавчим провадженням №3322963, квитанції №П574/8/71376/1 від 04.03.2020 року ОСОБА_1 сплатив 3500 грн. за виконавчим провадженням №3322963, квитанції №П374/87357/1 від 05.02.2020 року ОСОБА_1 сплатив 3000 грн. за виконавчим провадженням №3322963 (т. 1 а.с. 32, 70-71, 132-135).
Встановлено також, що 06 лютого 2010 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_16 про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №31 свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_10 про що Хортицький відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень 29.06.2010 року зроблено відповідний актовий запис №634, що підтверджено свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 14).
01 червня 2007 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_17 , після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 162). Шлюб розірвано заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 163-164).
09 березня 2013 року ОСОБА_19 уклала шлюб з ОСОБА_6 . Після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 161).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
В пункті 23 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Якщо суд встановить наявність однієї з підстав (або зміни сімейного стану, або зміни майнового стану, або проблеми зі здоров`ям), вказаних в статті 192 СК України, підтвердження того, що обставини, які є причиною зміни розміру аліментів, не існували тоді, коли відбувався розгляд справи про призначення аліментів вперше, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.
Таким чином, в Сімейному Кодексі України передбачено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду, а саме: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, передбачені СК України.
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що у ОСОБА_1 після ухвалення рішення про стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , змінився сімейний стан. Він одружився, у другому шлюбі у нього народилась донька, яка перебуває на його утриманні.
За таких обставин висновки місцевого суду про те, що позивач не довів наявність обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, не відповідають встановленим обставинам справи.
Посилання суду першої інстанції, що наявність у ОСОБА_1 другої дитини не може бути підставою для зменшення розміру аліментів в даному випадку, оскільки у ОСОБА_2 також на утриманні перебуває друга дитина, є помилковим. 
Так, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що на його утриманні, окрім другої доньки, також перебувають батьки пенсіонери, зазначав про погіршення свого стану здоров`я, що призводить до необхідності періодичного лікування, Тобто позивач посилався на зміну не тільки сімейного стану, а й матеріального та погіршення стану свого здоров`я. 
Статтею  192 СК  України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, або погіршення стану здоров`я, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання  декількох підстав для зміни розміру аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про   наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.
Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 вбачається, що батьками ОСОБА_1 є батько - ОСОБА_11 та мати – ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 10).
Так, матеріалами справи підтверджено, що батьки позивача матері позивача ОСОБА_12 встановлено інвалідність 2 групи, а батьку – ОСОБА_11 встановлено інвалідність 3 групи (т. 1 а.с. 25, 26). 
Також в матеріалах справи містяться докази проходження ОСОБА_12 та ОСОБА_11 комплексну медичну, фізичну, психологічну реабілітацію в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни, який перебуває під патронатом Президента України (т. 1 а.с. 23, 28).
Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо перебування на його утриманні батьків, які є особами пенсійного віку, і відповідно до положень ЗУ «Про пенсійне забезпечення» мають гарантоване державою право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. 
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, відповідно посвідчення серія НОМЕР_4 від 27 березня 2015 року (т. 1 а.с. 8).
З виписки із медичної картки ОСОБА_1 також встановлено, що позивачу у графі повний діагноз встановлено: наслідки МВТ, контузії головного мозку (2014р., 2015 р. - анамнестично) з астено-невротичним, цефалгічним синдромами, диссомнією. Помірне випрямлення поперекового лордозу Мілка грижа Шморля L5. Остеохондроз поперекового відділу хребта в ст. початкових проявів, помірна люмбалгія з больовим і мязево-тонічним синдромами. Призначено медикаментозне, фізіо-терапевтичне лікування та фізичну реабілітацію (т. 1 а.с. 23). Зазначене безумовно свідчить про погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 та необхідність понесення ним витрат на лікування. 
Таким чином, позивачем доведено, що у платника аліментів в даній справі змінився сімейний стан, доведено факт погіршення його стану здоров`я, що згідно зі статтею 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.
З довідки про доходи №2688 від 29 листопада 2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює старшим інспектором Головного управління національної поліції у м. Києві та за період з червня 2019 року по листопад 2019 року отримав заробітну плату в сумі 83118,98 грн. (т. 1 а.с. 34).
З роздруківки декларації, поданої ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що його дохід за 2018 рік складається із заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи у розмірі 157464 грн., та державної та соціальної матеріальної допомоги у розмірі 6350 грн. (т. 1 а.с. 175-183). Дохід ОСОБА_1 за 2019 рік складається із заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи у розмірі 178898грн., та державної та соціальної матеріальної допомоги у розмірі 7250 грн. (т. 1 а.с. 165-174).
При цьому, посилання ОСОБА_2 на наявність у ОСОБА_1 нерухомого майна спростовуються матеріалами справи, а саме вищезазначеними деклараціями, з яких вбачається, що квартири у м. Запоріжжя та у м. Дрогобич належать на праві власності ОСОБА_3 . Також, наявність у дружини позивача грошового активу у розмірі 1000 доларів США, не впливає на обов`язок ОСОБА_1 утримувати їх доньку ОСОБА_10 . 
Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи дохід ОСОБА_1 , встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини, колегія суддів дійшла висновку, що зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частину не вплине на фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток дитини. Новий розмір аліментів відповідатиме принципам розумності, рівності прав дітей, можливості сплати аліментів батьком у вказаному розмірі. Спільне виконання обома батькам свого обов`язку по утриманню доньки ОСОБА_5 забезпечить їй необхідний та достатній рівень для гармонійного розвитку.
Вимоги ОСОБА_1 щодо припинення стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини не підлягають задоволенню. Так, за правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року у цій справі – скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Прийняти в цієї частині нову постанову, за якою:
«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково. 
Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2004 року, на користь ОСОБА_20  на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В частині відмови у задоволенні зустрічного позову судове рішення не переглядалося.»
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 09 жовтня 2020року.

Головуючий:

Судді: