У х в а л а        
11 грудня 2020 року
м. Київ
 
провадження № 61-167 вп 20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визначення підсудності справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Четверта львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою про визначення підсудності справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що має юридичне значення.
На обґрунтування поданої заяви посилається на те, що ОСОБА_1 
є громадянкою Соціалістичної республіки В`єтнаму та має намір звернутися 
до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, з метою підтвердження родинних відносин між нею та її померлим дядьком ОСОБА_3 , який був громадянином України, для оформлення свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.
Аналіз положень частини другої статті 316 ЦПК України свідчить, що Верховний Суд визначає підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення, виключно за зверненням громадянина України, який проживає за 
її межами.
Вказаний висновок неодноразово підтверджено Верховним Судом, зокрема, 
в ухвалах від 24 лютого 2020 року (провадження № 61-25вп20), від 10 квітня 2020 року (провадження № 61-51вп20), від 07 серпня 2020 року (провадження № 61-101вп20).
Заявник посилається на такі норми права. 
Статтею 496 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) 
та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися 
до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналогічна норма міститься у статті 73 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Згідно з пунктами 6, 7 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у тому числі, у таких випадках: якщо 
у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.
Проте вказані норми права стосуються розгляду справи по суті належним судом, а не визначення підсудності
Ураховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 є громадянкою Соціалістичної республіки В`єтнаму, тому відсутні правові підстави, передбачені частиною другою статті 316 ЦПК України, для визначення Верховним Судом підсудності справи за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення
Керуючись статтею 316, 496 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визначення підсудності справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Четверта львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що має юридичне значення повернути заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
                                                             
Суддя                                                                                                                       Б. І. Гулько