ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року 

м. Київ
справа № 344/1973/16-а
адміністративне провадження № К/9901/45125/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.11.2016 (суддя Пастернак І.А.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 (колегія у складі суддів Довгої О.І., Матковської З.М., Запотічного І.І.)
у справі 344/1973/16
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, Управління Пенсійного фонду в Куйбишевському районі Запорізької області 
про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

I. РУХ СПРАВИ

1.           ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області про: 
-          визнання дій щодо перерахунку пенсії в меншому розмірі протиправними; 
-          зобов`язання з 01.08.2015 здійснити перерахунок пенсії з застосуванням коефіцієнту заробітку за період з 01.01.1992 року по 30.11.1992 року на рівні 5,60000; 
-          стягнення 4 286,02 грн. недоплаченої пенсії за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року;
2.          Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.11.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017, у задоволенні позову відмовлено.
3.          У касаційній скарзі позивач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.08.2010 позивачу ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області призначено пенсію.
5.          При розрахунку розміру пенсії було враховано: загальний трудовий стаж - 32 роки, 1 місяць, 3 дні; середньомісячний заробіток за періоди з 01.07.1988 року по 30.06.1993 року, з 25.12.2002 року по 31.12.2003 року та з 01.12.2007 року по 31.03.2008 року. Для розрахунку заробітку суми взяті згідно довідок про заробітну плату за період роботи позивача в ОАО "Холдингова компанія "Барнаултрансмаш".
6.          На підставі заяви позивача, його пенсійну справу було переведено з УПФ в Куйбишевському районі Запорізької області до УПФ України в м.Івано-Франківську та поставлено на облік з 01.09.2015.
7.          При прийнятті на облік пенсійної справи позивача УПФ України в м.Івано-Франківську було виявлено ряд недоліків, які мали місце при первинному призначенні пенсії позивачу, зокрема:
-          офіційний курс російського рубля до української гривні взято не на дату призначення пенсії - 01.08.2010, а на дату звернення - 21.07.2010, що є порушенням ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої у випадку, коли в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається, виходячи із офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії;
-          переведення рублів у гривні було проведено з січня 1992 року, а не з грудня 1992 року. Відповідно до Указу Президента України від 07.11.1992 №549/92 "Про реформу грошової системи України" починаючи з 23-ї години 12 листопада 1992 року припинено;
-          функціонування рубля в грошовому обігу на території України. Встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець, представником якого в готівковому обігу виступає купон Національного банку України. Відповідно до вказаного Указу постановою Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 08.11.1992 №610-2 "Про реформу грошової системи України";
-          установлено, що грошові знаки (банкноти та казначейські білети і монети) в рублях використовуються в Україні як засіб платежу в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України і Національного Банку України від 28 грудня 1991 року №378 (378-91-п ) "Про заходи у зв`язку з введенням в обіг купонів багаторазового використання" (ЗП України, 1992, № 1, ст. 1), лише до 23 години 12 листопада 1992 року. Після 23 години 12 листопада 1992 р. усі платежі в Україні провадяться лише в українських карбованцях (у готівковому обігу - в купонах Національного Банку України та монетою в копійках), за винятком випадків, коли дозволяється використання вільно конвертованої валюти;
-          неправильно переведено рублі у гривні, оскільки, було поділено на 10 (як деноміновані рублі), а не на 10 000 (як у випадку позивача, де заробітна плата вказана в неденомінованих рублях). Відповідно до Указу Президента Російської Федерації від 04.08.1997 №822 "Про зміну національної вартості російських грошових знаків та масштабу цін" з 01.01.1998 у Російській Федерації змінена номінальна вартість російських грошових знаків у співвідношенні 1 000 : 1 (лист Національного Банку України від 11.12.1997 №13-110/2489). У випадку коли заробітна плата не деномінована(як у позивача) перевід здійснюється шляхом ділення суми заробітної плати за конкретний місяць в рублях на 10 000 (1 000(деномінація) х 10(визначення курсу рубля) і множення на курс. Отже, у випадку, коли заробітна плата вказана з врахуванням деномінації, перевід здійснюється шляхом множення суми заробітної плати за конкретний місяць в рублях на курс та ділення на 10;
-          до страхового стажу неправомірно зараховано період роботи з 25.12.2002 по 31.12.2003 в ЖСК-3 "Битовик", оскільки, відсутня інформація про заробітну плату позивача в індивідуальних відомостях про застраховану особу (за період роботи з 25.12.2002 по 15.05.2009), тобто не підтверджено, що даним підприємством проводилась сплата внесків до Пенсійного фонду за 2002-2009 роки.
8.          У зв`язку з вказаними вище невідповідностями, відповідачем УПФ України в м. Івано-Франківську було здійснено перерахунок пенсії позивачу у відповідності до законодавства, що діяло на момент призначення.
9.          Не погодившись із зменшення розміру пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10.          Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем правомірно проведено перерахунок пенсії. Свої рішення суди мотивували позицією Пенсійного органу, яка викладена в п. 7 цього судового рішення.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

11.          У касаційній скарзі позивач зазначає про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій та наголошує, що:
1) суди не звернули увагу на предмет спору і на те, які саме дії та рішення відповідача оскаржував позивач;
2) суди не прийняли і не дали оцінку жодному доказу, долученому позивачем до справи;
3) суди не проаналізували жодної норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.
13.          Відповідно до статті 159 КАС України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. 
14.          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
15.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
16.          На переконання колегії суддів, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо їх обґрунтованості, оскільки судами не встановлено ряд обставин, які мають визначальне значення для вирішення даного спору.
17.          Так, ОСОБА_1 мотивував свій позов тим, що відповідачем, на його думку, неправомірно здійснено перерахунок пенсії позивача в бік її зменшення через невірне обчислення заробітної плати для призначення пенсії за період з 01.01.1992 по 30.11.1992, тобто вже тоді, коли в Україні була введена національна валюта. При визначенні розміру пенсії за віком, до заробітку необхідно застосовувати курс гривні, тобто конвертувати радянські та російські рублі в українські гривні з урахуванням приписів Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Станом на січень 1992 року в Україні вже була введена національна валюта: купони та карбованці, відповідно при обчисленні за період роботи в ОАО "Холдингова компанія "Барнаултрансмаш" розміру заробітної плати для визначення розміру пенсії курс рубля до гривні необхідно застосовувати за період роботи саме з 01.01.1992. А тому, дії відповідача щодо застосування курсу рубля до гривні тільки до заробітку взятого після 20.11.1992 позивач вважає неправомірними. 
18.          При цьому, мотивуючи власні рішення, суди попередніх інстанцій суди не проаналізували жоден з доводів позивача на предмет відповідності їх (доводів) нормам матеріального права.
19.          Вся мотивація судів зводиться до цитування позиції Пенсійного органу без аналізу норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
20.          Долучені позивачем до справи докази також залишились поза увагою судів.
21.          Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
22.          До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
23.          Разом з тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалені у справі рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.
24.          Відповідно до частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
25.          Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції повністю з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
26.          Під час нового розгляду судам необхідно визначити предмет спору (конкретні дії та рішення суб`єкта владних повноважень, які оскаржуються позивачем), надати оцінку кожному доводу позивача з посиланням на норми матеріального права та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
27.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статей 345, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.11.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 у справі №344/1973/16 - скасувати.
Справу №344/1973/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб