ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8281/20 Справа № 194/636/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Тернівського міського Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,- 

В С Т А Н О В И Л А : 

У червні 2020року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 01 серпня 2012 року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту позивальник належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 31 березня 2020 року становить 244786,59 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту — 4749,51 грн., нараховані відсотки за користування кредитом – 237238,28 грн., заборгованість за пенею — 2798,80 грн.. 
Однак, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь лише 137131,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом — 4749,51 грн., нараховані відсотки за користування кредитом з 01 серпня 2012 року по 28 червня 2019 року – 132382,36 грн..
Заочним рішенням Тернівського міського Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задоволено в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам — відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а тому на користь останнього підлягає стягненню з відповідачки заборгованість за тілом кредиту. При цьому, відмовляючи у стягненні відсотків, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних позовних вимог.
В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Апелянт зазначає, що відповідачка знала про умови укладеного договору та прийняла їх.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Тернівського міського Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Стягуючи заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вказаних вимог.
При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ “ПриватБанк”, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, умови кредитування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що 01 серпня 2012 року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н. 
Разом з позовною заявою АТ КБ “ПриватБанк” надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 01 серпня 2012 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній. 
В матеріалах справи міститься Анкета-Заява відповідачки від 01 серпня 2012 року, з якої не простежується, що остання за нею отримала кредитні кошти, так як вказаний документ містить лише її анкетні дані.
Більш того, із вказаної заяви вбачається, що відповідачка за нею отримала “сберкнижка (депозит)” - а тому, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами не було укладено у належній формі кредитного договору.
Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту надання відповідачці 01 серпня 2012 року будь-яких кредитних коштів.
Доводи апелянта в скарзі про те, що встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, вказана вище Заява та Витяг з Тарифів обслуговування карт “Універсальна, 30 днів пільговий період” виключають реальну можливість стягнення за ними заборгованості, оскільки в розумінні положення ст. 626 ЦК України не є договором, а тому за вказаними документами виключається реальна можливість стягнення будь-яких коштів.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. 
Більш того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відповідачка отримала депозит, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.
Зважаючи, що позивачем є юридична особа – банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення норм матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за тілом кредиту. 
Такими чином, оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – задовольнити частково.
Заочне рішення Тернівського міського Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року — скасувати.
В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості — відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко