ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2020 р.                                   Справа№ 920/145/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Поляк О.І. 
          Шаптали  Є.Ю. 

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"     на рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020, повний текст якого складено та підписано 18.05.2020 у справі №920/145/20 (суддя Жерьобкіна Є.А)

за позовом        Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія 
                     "Нафтогаз України"          
до                                 Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської 
                     міської ради"
про                стягнення 181     815,01 грн. заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"     звернулось з позовом до суду, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" 181    815,01 грн. відповідно до укладеного між сторонами договору    № 6090/1718-ТЕ-29 постачання природного газу від 15.09.2017 за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати природного газу, в тому числі 81    180,54 грн. пені, 77    827,31 грн. 3% річних, 22    807,16 грн. інфляційних втрат
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв`язку з чим останньому нараховані пеня відповідно до п. 8.2. договору, інфляційні втрати та 3% річних.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 у справі №920/145/20   позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 40590 грн 27 коп. пені, 15614 грн 65 коп. 3 % річних, 21825 грн 92 коп. інфляційних втрат, 1779 грн. 32 коп. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 у справі №920/145/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 40590 грн. 27 коп. пені, 3 % річних в розмірі 62  212, 66 грн та інфляційних втрат  розмірі 981, 24 грн. - задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3  153, 00 грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції на власний розсуд зменшено розмір пені на 50 %. Крім того апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції  про те, що погашення заборгованості у порядку № 256 змінює порядок та строки розрахунків є необґрунтованими.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020, справу №920/145/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Поляк О.І.,Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"    на рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 у справі №920/145/20. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"    на рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 у справі №920/145/20 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
14.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2017 року між Публічним акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"    (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Ромникомунтепло" Роменської міської ради" (споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 6090/1718-ТЕ-29.
Відповідно до        ст. 11 Цивільного кодексу України        цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1        ст. 626 Цивільного кодексу України        договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього        Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1        ст. 627 Цивільного кодексу України).
Згідно із            ст. 628 ЦК України         зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом положень ст.193 Господарського кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (чч.1, 2 ст.712 ЦК).
Положеннями чч.1, 2 ст.692 ЦК передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов`язується поставити відповідачу у    2017-2018 роках природний газ,    а останній, в свою чергу, оплатити природний газ на умовах передбачених договором.
Природний газ, що постачається за договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).
Пунктом 12.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору у редакції додаткової угоди № 2 від 11.04.2018).
Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за жовтень 2017    квітень 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 25 800    098,45 грн.
За умовами п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пункту 11.3 договору сторони погодили укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"    спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.
Додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 викладено третій абзац п. 6.1. договору в наступній редакції: Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.
Відповідно до п. 6.2. договору, сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.
Згідно із п. 6.3. договору, оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1)споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія    статті 19і    Закону України "Про теплопостачання";
2)в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3)з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті    191    Закону України "Про теплопостачання"    в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4)шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.
Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;
5)оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
За умовами п. 6.4. договору, у    разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:    1)    у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;    2)    у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;    3)    у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.
Частиною 1  ст. 530 Цивільного кодексу України         вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами по справі умови договору відповідачем виконано, але з порушенням строків. 
Договір, відповідно до  ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. ст.  525,  526 Цивільного кодексу України   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього            Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оскільки іншу частину зобов`язань за договором відповідач виконав з порушенням строку, то позивач просить стягнути з відповідача 81    180,54 грн. пені, 77    827,31 грн. 3% річних, 22    807,16 грн. інфляційних втрат.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 1    ст. 216 ГК України         учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно зі  ст. 218 ГК України    підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Штрафними санкціями згідно з ч. 1  ст. 230 ГК України        визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 1    ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом    ст. 549 ЦК України    неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За приписами        ст. 551 ЦК України         предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 3 Закону України    Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань    № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.
Пунктом 8.3. договору, сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до    статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
Згідно з додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 до договору, викладено пункти 8.2. та 8.3. договору у новій редакції.
У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256    не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до    статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.
У п. 10.3. договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Як вбачається з матеріалів справи,    з позивачем проведені розрахунки на суму    3 941 184 грн. 31.01.2018 (платіжне доручення № 2), 5722636,20 грн. 28.02.2018 (платіжне доручення № 1), 1077597,14 грн. 26.03.2018 (платіжне доручення № 7), 1349,81 грн. 05.04.2018 (платіжне доручення № 8), 4260740,64 грн. 25.04.2018 (платіжне доручення №11), 2066,00 грн. 27.04.2018 (платіжне доручення № 12), 2 051    400,10 грн. 31.05.2018 (платіжне доручення № 13), 989601,28 грн. 23.06.2018 (платіжне доручення № 14), 1000,00 грн. 27.06.2018 (платіжне доручення № 15), 844073,00 грн. 26.07.2018 (платіжне доручення №    16), 1000,00 грн. 31.07.2018 (платіжне доручення № 19), 704143,00 грн. 23.08.2018 (платіжне доручення № 18), 1000,00 грн. 31.08.2018 (платіжне доручення № 21), 624413,15 грн. 26.09.2018 (платіжне доручення № 23), 175460,11 грн. 26.10.2018 (платіжне доручення № 24) (а.с. 40-225, том 1, а.с. 13-23, том 2).
Згідно з частиною 3    статті 6 Цивільного кодексу України    сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Крім того, відповідач, посилаючись на приписи    ст. 551 ЦК України,    ст. 233 ГК України, просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені на 90 %, враховуючи факти повного погашення основної заборгованості до моменту пред`явлення позову, у зв`язку із перебуванням теплопостачальної організації, яка є соціально значущим підприємством у скрутному фінансовому становищі, наявністю значної дебіторської заборгованості, а також те, що сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення м. Ромни, бюджетних організацій, інших суб`єктів господарювання.
Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 81180,54 грн., перевіривши розрахунок пені та з урахуванням зазначеного клопотання, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції що вимога позивача підлягає частковому задоволенню у сумі 40590,27 грн.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
Статтею 625 Цивільного кодексу України    визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував 3 % річних в загальній сумі 77    827,31 грн. виходячи з суми заборгованості помісячно за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат, а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 22    807,16 грн. за несвоєчасну оплату природного газу поставленого у жовтні 2017 року    квітні 2018 року.
Оскільки, судом встановлено та сторонами підтверджено факт  несвоєчасної оплати природного газу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 15614,65 грн. 3% річних,    21825,92 грн. інфляційних втрат. є правомірними та обґрунтованими. 
Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції було не правомірно зменшено розмір пені на 50 %, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1    ст. 233 ГК України    встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
За ч. 3    ст. 551 ЦК України    розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Тлумачення частини третьої    статті 551 ЦК України    свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
Відповідно до положень ст.    3, ч. 3 ст.    509 ЦК України    загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини    рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013    вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, крім того відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг. Разом з тим, відповідач є комунальним підприємством, згідно з рішенням Виконавчого комітету Роменської міської ради від 28.12.2006 № 402 визнаний виконавцем/виробником послуг з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, централізованого опалення та гарячого водопостачання (підігрів води) відповідно до переліків об`єктів по категоріям:    Населення,     Бюджетні установи,    інші споживачі,    Гаряче водопостачання (підігрів води).
Колегією судді не залишено поза увагою той факт, що перебування КП    Ромникомунтепло    РМР    у скрутному фінансовому становищі підтверджується фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва, де станом на 31.12.2018 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 2 412,1 тис. грн., станом на 31.03.2019 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 843,1 тис. грн., станом на 30.06.2019 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 2 292,1 тис. грн., станом на 30.09.2019 на кінець звітного період непокритий збиток дорівнює 4 156,3 тис. грн., станом на 31.12.2019 на кінець звітного періоду непокритий збиток дорівнює 1 675,3 тис. грн.
Враховуючи зазначене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції правомірно зменшив розмір пені на 50 %.    
Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено 3 % річних та інфляційні втрати з посиланням на погашення заборгованості у порядку № 256, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок за договором №    6090/1718-ТЕ-29 від 15.09.2017 року частково був проведений між сторонами в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року.
Правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних витрат на суму коштів, що бути сплачені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року з дотриманням встановлених нормативно-правовими актами строків, відсутні.      
Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договору відповідні умови.        
Згідно з положеннями ч. ч. 1-3    ст. 12 Господарського кодексу України    держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього    Кодексу    та інших законів.
З 01.01.2018 механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема і природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання) за рахунок субвенцій з державного бюджету визначався Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002    (далі по тексту - Порядок № 256).
Тобто, з 01.01.2018 розрахунки за природний газ, спожитий категорією населення, яке має пільги та субсидії, здійснювалися між сторонами відповідно до Порядку № 256.
Згідно з пунктами 2, 4 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8-1 Порядку № 256, кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.
Відповідно до абзаців 21, 22, 25, 28 пункту 8-1 Порядку № 256 для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах казначейства. Розрахункове обслуговування таких рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та учасниками розрахунків. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі    Призначення платежу    платіжних доручень додатково зазначають постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256    та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.
Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.
Тобто, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.
Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.
Виходячи з викладеного, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Аналогічні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №    924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 у справі №    927/894/18.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а тому скарга задоволенню не підлягає.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи вичерпно спростовуються матеріалами справи.
Згідно    статті 236 Господарського процесуального кодексу України    судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно    статті 276 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають    приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 по справі № 920/145/20 без змін.
Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -                                                                         
П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"     на рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 у справі №920/145/20 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 13.05.2020 у справі №920/145/20 залишити без змін.  
3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.    
4. Матеріали справи № 920/145/20 повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                Є.Ю. Шаптала