ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/18294/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020р.
у складі колегії суддів: С. А. Пашкіна- головуючий, А. І. Мартюк, Л. В. Кропивна
та на рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2020р.
суддя: О. В. Котков
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг"
до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Мантас"
про визнання недійсним договору поруки
за участю представників: 
від позивача: Ю.М. Васів,
від відповідача: А.В. Тищенко,
від третьої особи: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог

ТОВ "Імперія Холдінг" звернулося до господарського суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним договору поруки №4М14289И/П від 17.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на ст. 203, 215, 230 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що укладенню кредитного договору та договору поруки передувало надання відомостей щодо існування у відповідача сукупних заставних прав, що забезпечують права вимоги за кредитним зобов`язанням попередніх боржників у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Позивач вважає, що відповідач як недобросовісна сторона правочину, навмисно з метою виконання плану трансформації (реструктуризації) кредитного портфелю ПАТ КБ «Приватбанк», ініційованої Національним Банком України, ввело в оману позивача про існування договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням попередніх боржників у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукало позивача до укладення договору поруки №4М14289И/П від 17.11.2016. 

За твердженнями позивача, якщо позивач на момент укладення договору поруки знав би про відсутність забезпечень, то не вчинив би оспорюваний правочин.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.06.2020 у справі №910/18294/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020р., в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведено самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ТОВ "Імперія Холдінг", не погоджуючись з рішенням та постановою у даній справі, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та рішення, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження є п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме, скаржник зазначає про порушення судами норм матеріального та процесуального права за відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування ч. 1 ст. 230 ЦК України у подібних правовідносинах стосовно визнання договору недійсним у випадку, якщо сторона правочину в тексті договору повідомила недостовірні відомості щодо наявності забезпечення договору.

Також скаржник наполягає на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень ч. 4 ст. 165 ГПК України у подібних правовідносинах стосовно зазначення у відзиві вказівки на незгоду відповідача із обставиною, на якій ґрунтуються позовні вимоги.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" заперечує проти доводів скаржника та просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

17 листопада 2016 року між ТОВ "Імперія Холдінг" як позичальником та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір №4И16122Г, відповідно до умов якого позивачу надано у розмірі 4 200 000 000,00 грн. для фінансування поточної господарської діяльності.

17 листопада 2016 року між ТОВ "Імперія Холдінг" як поручителем та ПАТ КБ "Приватбанк" як кредитором укладено ряд договорів поруки, в тому числі договір поруки  №4М14289И/П, відповідно до п. 1 якого його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Мантас" (боржник) своїх зобов`язань за кредитними договорами № 4М 16008Д від 30.03.2016,  № 4М 14289И від 01.09.2014, № 4М 14290И від 02.09.2014, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Згідно з п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і по договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.

Пунктом 10 договору поруки визначено, що кредитор зобов`язаний у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

ТОВ "Імперія Холдінг" сплатило на користь АТ КБ "Приватбанк" грошові кошти в розмірі 1 100 192 542,54 грн. в рахунок виконання зобов`язань ТОВ «Мантас» по кредитним договорам № 4М 16008Д від 30.03.2016, № 4М 14289И від 01.09.2014, № 4М 14290И від 02.09.2014 згідно договору поруки № 4М 14289И/П.

Позивач зазначає, що саме отримання належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором, і було метою укладення кредитного договору №4И16122Г від 17.11.2016 та договору поруки №4М14289И/П від 17.11.2016.

У зв`язку з тривалим невиконанням АТ КБ "Приватбанк" умов п. 8 та п. 10 оскаржуваного договору поруки, позивач вважає, що відповідач не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржника у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання ТОВ "Імперія Холдінг" укласти кредитний договір № 4И16122Г від 17.11.2016 та договір поруки № 4М14289И/П від 17.11.2016 з метою реалізації плану трансформації (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов договору.

6. Норми права, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

За положеннями ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 299 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. 

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. 

Водночас, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відмовляючи у задоволенні позову, судами встановлено, що відповідно до протоколу №16/11/2016 від 16.11.2016 загальних зборів учасників ТОВ "Імперія Холдінг"  вирішено укласти з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір на суму 4  200  000 000,00 грн.

Жодних посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних взагалі щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та щодо так званої трансформації кредитного портфелю банку.

Таким чином, суди встановили, що кредитний договір було укладено виключно для фінансування поточної діяльності позивача.

Відповідно до протоколу техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 14.11.2016 та заявки на отримання кредиту від 14.11.2016, що були надані ТОВ "Імперія Холдінг" на адресу банку, метою кредитування самим позивачем зазначено - фінансування поточної діяльності.

Також в тексті кредитного договору  № 4И16122Г від 17.11.2016  ціллю кредитування зазначено - фінансування поточної діяльності.

Жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваного позивачем договору поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову.

Суди дійшли висновку, що позивач помилково стверджує про мету укладення ним кредитного договору № 4И16122Г від 17.11.2016, вважаючи його наслідком необхідність укладення договору поруки, оскільки наявні в матеріалах справи докази  підтверджують зворотне - отримання кредиту позивачем відбулося для фінансування його поточної діяльності, а укладення договору поруки позивачем відбулося не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення позивача, здійсненого ним в порядку ст. 627 Цивільного кодексу України.

Суди дійшли висновку про недоведеність позивачем обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведено наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Верховний Суд констатує, що саме по собі невиконання кредитором обов`язку з передачі поручителю, який виконав основне зобов`язання за боржника, документів, що підтверджують обов`язки останнього за кредитними договорами чи його інших поручителів (в т.ч. майнових) за договорами поруки, застави (іпотеки), не може свідчити про наявність факту обману.

Врахувавши зазначене вище, встановивши, що позивач не довів обставин, які б свідчили про ведення його в оману відповідачем згідно зі ст. 230 ЦК України, суди правомірно відмовили у задоволенні позову.

Підставою для подання касаційної скарги скаржник визначив відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування ч. 1 ст. 230 ЦК України у подібних правовідносинах стосовно визнання договору недійсним у випадку, якщо сторона правочину в тексті договору повідомила недостовірні відомості щодо наявності забезпечення договору.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, що відповідач в тексті договору повідомляв недостовірні відомості щодо наявності конкретного забезпечення договору. В досліджених судами попередніх інстанцій п. п. 8, 10 договору поруки зазначено лише загальні посилання та умови, проте не міститься конкретних положень про реальну наявність будь-якого конкретного способу забезпечення виконання зобов`язання за кредитними договорами.

А тому у Верховного Суду відсутні підстави для викладення висновку щодо застосування ч. 1 ст. 230 ЦК України у наведених скаржником випадках. 

З огляду на встановлені судами обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що судами вірно застосовано норми ч. 1 ст. 230 ЦК України та зроблено обґрунтовані висновки про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним.

Щодо доводів скаржника про відсутність висновку Верховного Суду про застосування положень ч. 4 ст. 165 ГПК України стосовно зазначення у відзиві вказівки на незгоду відповідача із обставиною, на якій ґрунтуються позовні вимоги, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Скаржник зазначає, що оскільки відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з основною обставиною, на якій ґрунтується позов (відсутність забезпечення кредитних договорів), то відповідач не може заперечувати відсутність такої обставини та визнає її, а тому слід дійти висновку, що такі договори не укладалися.

Як вбачається зі змісту рішення місцевого господарського суду та підтверджується матеріалами справи, відповідач АТ КБ "Приватбанк" у відзиві на позовну заяву (а.с. 59-66 т. 1) вказував на недоведеність обставин, якими позивач обґрунтував підстави позову.  А тому зазначені вище доводи скаржника не відповідають дійсності.

Дотримуючись приписів ст. 86 ГПК України, місцевий та апеляційний суди всебічно, повно і об`єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності, дали вірну юридичну оцінку обставинам справи, а їх висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

На підставі вищевикладеного, Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Холдінг" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.06.2020р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020р. у справі №910/18294/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Судді                                                                      О. М. Баранець

                                                                                          В. І. Студенець