Ухвала
Іменем України
 
07 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 307/627/15-ц
провадження № 61-13838ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черняка Олексія Анатолійовича на постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Тячівського районного суду від 07 листопада 2016 року у справі № 307/627/15-ц позов Приватного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з відповідача на користь банку борг за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061М у розмірі 40 036,72 дол. США, що в еквіваленті станом на 12 грудня 2014 року становить 629 004,94 грн.
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тячівського районного суду від 07 листопада 2016 року скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») задоволено. Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року скасовано. Рішення Тячівського районного суду від 07 листопада 2016 року залишено в силі.
У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп») звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Заяву обґрунтовувало тим, що 27 червня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило Акціонерному товариству «Оксі Банк» (далі - АТ «Оксі Банк») права вимоги за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061?М, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», а надалі за договором відступлення прав вимоги від 27 червня 2019 року АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» права вимоги за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 0100/02-7/061-М, а також за договорами забезпечення.
Відповідно до статті 512, частини першої статті 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) новий кредитор набуває прав і обов`язків первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення відповідних прав, якщо інше не передбачено договором або законом.
Рішення Тячівського районного суду від 07 листопада 2016 року у справі № 307/627/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку борг за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061М у розмірі 40 036,72 дол. США, боржник не виконала, у зв`язку з чим для нового кредитора виникла необхідність вжиття заходів на виконання зазначеного рішення.
Посилаючись на ці обставини й на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим і підлягає виконанню, заявник просив замінити сторону у виконавчому провадженні: стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» у справі № 307/627/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-М у розмірі 40 036,72 дол. США, що станом на 12 грудня 2014 року становило 629 004,94 грн і 3 654 грн судового збору; видати виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 на підставі рішення Тячівського районного суду від 07 листопада 2016 року у справі № 307/627/15-ц на ім`я правонаступника - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник обрав неналежний спосіб вирішення питання, оскільки поставив питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, яке не відкрито, а виконавчий лист у справі не видавався, а отже, суд не має процесуальних підстав для задоволення заяви.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» задоволено частково, ухвалу Тячівського районного суду від 02 березня 2020 року в частині відмови у заміні стягувача правонаступником скасовано, у цій частині заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» задоволено. Замінено стягувача боргу за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-м АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в силу положень статті 202, пункту першого частини першої статті 512 статті  514, частини першої статті 517 ЦК України та умов договорів відступлення прав вимоги відбулася послідовна заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Оксі Банк», а далі на ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Правомірність правочинів презюмується, договір відступлення прав вимоги є обов`язковим для виконання сторонами (статті 204, 629 ЦК України). 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, а без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Стосовно вимоги ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про видачу виконавчого листа апеляційний суд зазначив, що у справі відсутні дані про будь-які перешкоди для отримання виконавчого листа встановленим порядком з урахуванням наявності у заявника статусу кредитора та стягувача. Відсутні відомості і про звернення заявника до суду за видачею виконавчого листа.
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Черняка О. А. на постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині задоволення заяви щодо заміни сторони виконавчого правадження, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що боржник ОСОБА_1 не була письмово повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Суди встановили, що рішенням Тячівського районного суду від 07 листопада 2016 року у справі № 307/627/15-ц задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку борг за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-М у розмірі 40 036,72 дол. США, що станом на 12 грудня 2014 року в еквіваленті становила 629 004,94 грн.
Рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист на його виконання не видавався.
На підставі договору від 27 червня 2019 року № 114/2-11 про відступлення прав вимоги, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», та договору від 02 липня 2019 року про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., за реєстровим № 1007, права вимоги за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-М та за договором іпотеки від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-Z набуло АТ «Оксі Банк».
Надалі на підставі договору про відступлення прав вимоги від 27 червня 2019 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ ФК «Укрфінанс Груп», та договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 02 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., за реєстровим № 1009, права вимоги за кредитним договором від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-М та за договором іпотеки від 14 березня 2007 року № 010/02-7/061-Z набуло ТОВ ФК «Укрфінанс Груп».
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Аналогічного висновку дійшов Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 зазначено, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
У цій справі не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини заявник не посилається. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження 
№ 61-16520сво18) зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі 
№ 6-979цс15 зроблено висновок, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
За наведених обставин та норм права апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Тому Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права як і доводи про те, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні може бути підставою для відмови узадоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Черняка О. А. необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норм права у правовідносинах щодо заміни сторони виконавчого провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черняка Олексія Анатолійовича на постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        О. В. Ступак
                                                                                                В. В. Шипович