П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/873/20           
                                                 Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Романченко Євген Юрійович                                                             Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
15 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
          розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року  (прийнято в м. Житомир 12.05.20) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

          Короткий зміст позовних вимог.

          В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.11.2019, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до поданої заяви від 29.10.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді завідувача фільмотекою Лугинського районного відділу освіти з 01.11.1994 по 31.08.1999 (як педагогічному працівнику, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963) до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 29 жовтня 2019 року, пенсію за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням його спеціального стажу роботи, станом на 29.10.2019.

          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

          Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позов задоволено.
          Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.
          Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1994 по 01.09.1999 на посаді завідуючого фільмотекою в Лугинській середній школі №1 до спеціального (педагогічного) стажу.
          Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 29.10.2019, зарахувавши до спеціального (педагогічного) стажу період роботи згідно із записами трудової книжки за №2155378 з 01.11.1994 по 31.08.1999 на посаді завідувача фільмотекою Лугинської середньої школи №1.
          Стягнуно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача 840,80 грн. сплаченого судового збору.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

          Позивач правом подання відзиву не скористався 

          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження. 

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Лугинського сектору Овруцького об`єднаного управління ПФУ із заявою від 29.10.2019 щодо призначення пенсії за вислугу років.
          Листом від 03.01.2020 №201/03.29 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про те, що розглянувши заяву від 29.10.2019 №820 та подані документи по питанню призначення пенсії за вислугу років відповідно пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" рішенням від 06 листопада 2019 року у призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного спеціального стажу.
          Листом від 03.01.2020 №5-6196 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області роз`яснило позивачу, що відповідно до п."е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" збережено право на призначення пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я та освіти незалежно від віку, які мали вислугу років не менше 25 років на 01.04.2015 та не менше 25 років 6 місяців на 31.12.2015 або за наявності спеціального стажу тривалістю 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017, набутого до набрання чинності Закону №2148-VIII. Зазначено, що згідно з записами трудової книжки за вислугу років зараховано періоди роботи на посадах: з 15.08.1990 по 31.10.1994 - вчителя трудового виробничого навчання Лугинської середньої школи №1; з 01.09.1999 по 01.12.2011-вчителя трудового та виробничого навчання Лугинської ЗОШ I-III ступенів №1, згодом Лугинської гімназії ім. В.П. Фількова; з 24.01.2012 по 10.10.2017 - вчителя трудового навчання Лугинської гімназії ім. В.П. Фількова, згодом гімназії ім. В.П. Фількова Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області. До спеціального стажу роботи не зараховано період роботи на посаді завідувача фільмотекою з 01.11.1994 по 31.08.1999, оскільки дана посада не передбачена Постановою №909. Зазначено, що з 01.11.1994 по 01.09.1999 позивач працював  на посаді вчителя трудового навчання за сумісництвом в Лугинській середній школі №1, однак до спеціального стажу зараховується лише робота за спеціальністю за основним місцем роботи.
          Позивач, вважаючи вказані дії відповідача протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

          У відповідності до  статті 6 частини 2 Конституції України  органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією  Конституцією   межах і відповідно до законів України.
          Відповідно до положень  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією   та законами України.
          Згідно з статтею 24 Конституції України  гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
          Відповідно до  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
          Відповідно до статті 48 Конституції України  кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
          Згідно з пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
          У відповідності до статті 10 часини 1  Закону України "Про освіту" №2145-VIII, невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
          Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку  і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.
          Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
          Згідно із приміткою 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.
          Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку посад педагогічних, науково-педагогічних працівників» №963 від 14.06.2000 визначено, що викладачі всіх спеціальностей включені до переліку посад педагогічних працівників, в тому числі й завідувач фільмотекою.
          Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач працював у період з 15.08.1990 по 31.10.1994 вчителем трудового виробничого навчання Лугинської середньої школи №1; з 01.11.1994 по 31.08.1999 завідувачем фільмотекою. Крім цього,  в період з 01.11.1994 по 01.09.1999 позивач працював на посаді вчителя трудового навчання за сумісництвом в Лугинській середній школі №1; з 01.09.1999 по 01.12.2011 вчителем трудового та виробничого навчання Лугинської ЗОШ I-III ступенів №1, згодом Лугинської гімназії ім. В.П. Фількова; з 24.01.2012 по 10.10.2017 вчителем трудового навчання Лугинської гімназії ім. В.П. Фількова, згодом гімназії ім. В.П. Фількова Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області.
          Таким чином, відповідачем не оспорюється стаж позивача 32 років 11 місяців 15 дні.
          Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для зарахування стажу роботи позивача в період з 01.11.1994 по 31.08.1999 завідувачем фільмотекою в зв`язку з тим, що така посада не передбачена Постановою №909 колегія суддів зазначає,  що постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. №963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" до посад педагогічних працівників віднесено завідувача фільмотеки.
          Як встановлено судом з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 в період з 01.11.1994 по 31.08.1999 року працював завідувачем фільмотеки.
          Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період роботи позивача на посаді завідувача фільмотеки підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за  вислугу років. 
          Стосовно доводів апеляційної скарги про втручання у дискреційні повноваження державного органу колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
          У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
          У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
          Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
          У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення».
          В свою чергу умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
          Враховуючи наведене, у позивача наявний необхідний спеціальний стаж роботи за переліком, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
          Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
          Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
          Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
          Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

          Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.                                                             

          Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.