ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3358/20 Справа № 199/3654/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання - Пивоварової А.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та об`єднаним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
       У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 обидва позови об`єднані в одне провадження.
       В обґрунтування позовних вимог позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен окремо, посилалися на те, що 27 червня 2017 року приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому, рухався по Центральному мосту м.Дніпра («Новий міст») з боку вулиці Глинки в бік проспекту Слобожанського, та здійснив наїзд на доньку позивачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Від отриманих у ході дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами.
       На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання.
       Також по кримінальному провадженню ОСОБА_2 була визнана потерпілою та задоволено частково її цивільний позов: стягнуто із ОСОБА_1 на її користь матеріальну та моральну шкоду, а також із ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» матеріальну та моральну шкоду.
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2017 року скасований в частині цивільного позову та справа повернута до суду першої інстанції для розгляду її в порядку цивільного судочинства.
       Позивачі посилаються на те, що неправомірними діями ОСОБА_1 їм спричинено матеріальні збитки у зв`язку із гибеллю доньки та вони понесли витрати на встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання дочки. 
       Також просили стягнути на їх користь моральну шкоду, яка завдана їм через страждання у зв`язку із втратою єдиної дитини.
       Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний», однак на час розгляду справи в суді страхова компанія повністю виплатила кошти, які підлягали стягненню з неї за цивільним позовом.
       З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка ОСОБА_2 просила суд стягнути із ОСОБА_1 на її користь витрати, пов`язані з похованням її доньки у загальному розмірі 149 238,53 грн., а саме: на лікування з 27 по 28 червня 2017 року - 176,75 грн.; на поховання доньки - 32 947,01 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом у день поховання - 12 592,08 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом на 9 днів - 4 226,06 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом на 40 днів - 5 693,63 грн.; на виготовлення та встановлення огорожі на могилі - 5600,00 грн.; на виготовлення та встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання дочки - 88 003,00 грн..
       Також позивачка ОСОБА_2 просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь 5 000 000 гривень моральної шкоди, обґрунтовуючи даний розмір тим, що скоєне відповідачем кримінальне правопорушення, в якому встановлена та доведена його вина, завдало непоправну втрату їй та її сім`ї. 
       Позивачка зазначає, що спричинені їй моральні страждання через втрату єдиної доньки для неї не припиняться ніколи. Злочинні дії ОСОБА_1 змусили її пройти важку процедуру поховання рідної дитини у віці 13 років та брати участь у слідчих діях та судових засіданнях, знову і знову переживаючи події загибелі дитини. 
       Позивачка вказує, що її фізичні та душевні страждання з кожним днем відчуваються все більше і більше, біль неможливо пережити та побороти через втрату єдиної доньки, вона втратила сенс життя. В той же час, душевна біль збільшується, знаючи, що винна особа у загибелі дитини не поніс жодного покарання, бо був звільнений як від основного, так і від додаткового покарання.
       Окрім цього, позивачці вдалося завагітніти у 2018 році та вона мала розраховувати на надію у житті, однак через душевні страждання від втрати доньки, її фізичний та психоемоційний стан, вагітність була перервана. Протягом двох років вона звертається до лікарів та проходить обстеження через погіршення фізичного стану.
       Посилаючись на усі вищезазначені обставини ОСОБА_2 вважає, що справедливим розміром стягнення на її користь моральної шкоди із ОСОБА_1 буде 5 000 000 гривень.
       Позивач ОСОБА_3 у позовній заяві просить суд стягнути з із ОСОБА_1 на його користь 1 000 000 гривень моральної шкоди, обґрунтовуючи даний розмір тим, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2017 року встановлена вина ОСОБА_1 та зазначено, що порушення правил дорожнього руху при переході проїзної частини з боку ОСОБА_4 відсутні. 
        ОСОБА_1 мав дозвіл на керування транспортним засобом виключно з ручним управлінням, однак він не переобладнав автомобіль на ручне управління та не зміг зменшити швидкість та застосувати екстрене гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітню доньку позивача, яка він завданих травм померла.
       Позивач зазначає, що йому спричинені моральні та душевні страждання через втрату єдиної доньки, які для нього не припиняться ніколи. Він також змушений був пройти важку процедуру поховання рідної дитини у віці 13 років, та брати участь у слідчих діях та судових засіданнях. Втрата є непоправимою, фізичні та душевні страждання з кожним днем відчуваються сильніше, біль неможливо вгамувати та побороти. Окрім цього, йому дуже прикро та боляче від того, що винна у смерті його доньки особа - ОСОБА_1 , не поніс жодного покарання, бо був звільнений як від основного, так і від додаткового покарання.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 149 238 гривень 53 копійки та 2 000 000,00 (два мільйони) гривень моральної шкоди, а всього 2 149 238 гривень 53 копійки
       В іншій частині позову - відмовлено.
       Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , 1 000 000,00 (один мільйон) гривень моральної шкоди.
       В іншій частині позову - відмовлено (т.2, а.с.165-168).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково: стягнути 116 719,75 грн у якості відшкодування матеріальної шкоди та 90 400 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково: стягнути 90 400 грн у якості відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (т.2, а.с. 205-212).
Зазначає, що витрати на проведення поминальних обідів не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону.
Також, не погоджується з розміром витрат, які понесла позивачка, на поховання доньки у сумі 32 947,01 грн та вважає, що такі витрати становлять 22 940 грн, оскільки вважає що квитанції на загальну суми 10 007,01 грн, які містяться в матеріалах справи є неналежними доказами (т.2, а.с.205-212).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2017 року приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому, рухався по Центральному мосту м.Дніпра («Новий міст») з боку вулиці Глинки в бік проспекту Слобожанського, та здійснив наїзд на доньку позивачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Від отриманих в ході дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами.
       На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання.
        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №1088 (т.1. а.с.75).
       Також по кримінальному провадженню ОСОБА_2 була визнана потерпілою та вироком суду було задоволено частково її цивільний позов: стягнуто із ОСОБА_1 на її користь 176,75 грн. витрат на лікування; 13200,00 грн. витрат на встановлення пам`ятника, та 180 800,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний» 6667,53 грн. витрат на лікування, 38400,00 грн. на встановлення пам`ятника та 19200,00 грн. моральної шкоди.
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2017 року скасований в частині цивільного позову та справа повернута до суду першої інстанції для розгляду її в порядку цивільного судочинства.
       Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія АСКО Донбас Північний», однак на час розгляду справи в суді страхова компанія повністю виплатила кошти, які підлягали стягненню з неї за цивільним позовом, тому у судовому засіданні в цій частині позивачка ОСОБА_2 позов не підтримувала.
       Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено понесені усі заявлені нею витрати у зв`язку зі смертю своєї дитини, дані витрати понесені та перебувають у прямому причинному зв`язку з діями відповідача ОСОБА_1 та скоєнням ним злочину, тому суд вважав обґрунтованими вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 149 238,53 грн.
       Стягуючи на користь ОСОБА_2 моральну шкоди у розмірі 2 000 000 грн, на користь ОСОБА_3 - 1 000 000 грн, суд першої інстанції вважав такий розмір співмірним тим стражданням, які батьки загиблої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, - зазнали через втрату єдиної дитини.
       Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції.
       Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
       Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.
       На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.
       Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
       Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
       Так, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати, а саме: на лікування з 27 по 28 червня 2017 року - 176,75 грн.; на поховання доньки - 32 947,01 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом у день поховання - 12 592,08 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом на 9 днів - 4 226,06 грн.; витрати, пов`язані з поминальним обідом на 40 днів - 5 693,63 грн.; на виготовлення та встановлення огорожі на могилі - 5600,00 грн.; на виготовлення та встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання дочки - 88 003,00 грн.
       Апелянт, не заперечує щодо стягнення витрат, які позивачка понесла на лікування з 27 по 28 червня 2017 року , в розмірі 176,75 грн, на поховання доньки у розмірі 22 940 грн, на виготовлення та встановлення огорожі на могилі - 5600,00 грн.; на виготовлення та встановлення меморіального комплексу пам`ятника на місці поховання дочки - 88 003,00 грн, тому колегія суддів їх не переглядає.
       Щодо понесених витрат, пов`язаних з поминальним обідом у день поховання у розмірі 12 592,08 грн, витрат, пов`язаних з поминальним обідом на 9 днів у розмірі 4 226,06 грн та витрат, пов`язаних з поминальним обідом на 40 днів у розмірі 5 693,63 грн, колегія суддів зазначає наступне.
       Законом України «Про поховання та похоронну справу» визначено загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, врегульовано відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.
       Водночас нормою статті 2 вказаного Закону визначено, що похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. 
       Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції помилково вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення витрат на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.
       Аналогічні висновки містить Постанова Верховного Суду від 19 березня 2018 року, справа № 554/1793/15-ц.
       Щодо витрат на поховання доньки, колегія суддів вважає, що позивачкою доведено розмір вказаних витрат саме у розмірі 32 947,01 грн, що підтверджується матеріалами справи та є такими, що підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону, тому доводи апелянта щодо недоведеності витрат у розмірі 10 007,01 грн є необґрунтованими. 
       Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
       Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
       Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
       Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-65цс11 від 19.12.2011.
       Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступень та глибину моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті близької людини, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, правомірно визначився з розміром грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року - змінити.
       Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 126 726,76 грн.
       В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: