ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/40399/16-ц
провадження № 61-13св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Веніаміновою Антоніною Павлівною, на постанову Київського апеляційного суду 
від 4 грудня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Голуб С. А.,
Ігнатченко Н. В., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.
Вимоги позову обґрунтовувало тим, що у листопаді 2014 року у вечірній 
студії «Радіо Вісті» ведучої ОСОБА_2 під час обговорення питань ціноутворення на нафтопродукти, гостем ефіру - президентом Асоціації «Об`єднання операторів ринку нафтопродуктів України» ОСОБА_1 відносно товариства поширена інформація, яка не відповідає дійсності. Ліцензійним договором від 1 березня 2011 року, договорами оренди, чеками підтверджується реалізація нафтопродуктів на орендованих автозаправочних станціях (далі - АЗС). Поширена відповідачем інформація є недостовірною, такою, що порушує ділову репутацію позивача. 
Позивач також вказував, що рішенням Господарського суду м. Києва 
від 18 червня 2015 у справі № 910/7467/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 вересня 2015 року, встановлено те, що поширена зазначена інформація є недостовірною, такою, що підлягає спростуванню, та поширена особисто відповідачем, тому, відповідно до статті 61 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на момент пред`явлення позову, зазначені обставини є встановленими та не підлягають доказуванню.
За таких обставин просило визнати недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності і принижує їх ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем згідно звукозапису радіоефіру у вечірній студії «Радіо Вісті» ведучої ОСОБА_2 під час обговорення питань ціноутворення на нафтопродукти в наступній частині: « ОСОБА_1 : и калампуцают вот эту бодягу и продают вам под видом сортового бензина или, что вообще, я не помню за всю историю, а я за 35 лет в этой истории - в нефтепродуктах и в нефти, чтобы подделывали дизель. А сегодня и дизель подделывают. Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. То есть мы можем попасть с вами, заправляя дизельный автомобиль, на реактивное топливо со смесью масла. И потом как бы заниматься ремонтом топливной аппаратуры, что самое дорогое в этом автомобиле и есть». 
« ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , например». « ОСОБА_1 : Это «БРСМ-нафта», чтоб все слышали. Значит туда нельзя заезжать вообще никак. То есть там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тысяч тонн. Зато десятки тысяч тонн завезли стабильного». Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати вказану недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом розміщення в ефірі радіостанції «Радіо Вісті» протягом 15 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі, за власний рахунок - повідомлення під заголовком «Спростування» (без власних зауважень та коментарів).
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року, ухваленим у складі судді Москаленко К. О., у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наданий позивачем на підтвердження поширення зазначеної інформації диск не є належним доказом поширення такої інформації, оскільки отриманий у неналежний спосіб.
Також суд виходив з того, що оскаржувана інформація не містить відомостей, які б стосувалися позивача, не містить фактичних даних, а є оціночними судженнями.
Справа переглядалась в апеляційному порядку неодноразово.
Останньою постановою Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року задоволено частково апеляційну скаргу ТОВ «Бел Оіл», скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнано інформацію, поширену ОСОБА_1 в радіоефірі у вечірній студії «Радио Вести» ведучої ОСОБА_2 під час обговорення питань ціноутворення на нафтопродукти: «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тон» недостовірною.
Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення за власний рахунок повідомлення під заголовком «Спростування» в ефірі радіостанції «Радіо Вісті», а саме «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тонн».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бел Оіл» 5 787,60 грн на відшкодування судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з доведення позивачем належними і допустими доказами того, щопоширена відповідачем інформація - «БРСМ Нафта» не завізши жодної тони 92 бензина, проте продає його десятками тисяч тонн» - є недостовірною та порушує права позивача, тому вона підлягає спростуванню.
Вирішуючи питання щодо спливу позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначив, що пред`явлення позову до господарського суду у визначений законом строк свідчить про переривання позовної давності. Апеляційний суд вважав, що з часу постановлення Господарським судом міста Києва ухвали від 25 лютого 2016 року, якою припинено провадження у справі за позовом ТОВ «Бел Оіл» до Асоціації «Об`єднання операторів ринку нафтопродуктів України», перебіг позовної давності розпочався заново, оскільки цією ухвалою встановлено, що особою, яка поширила інформацію, є ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Веніамінова А. А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року у частині вирішення позовних вимог, які задоволено, та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків апеляційного суду про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності. На думку заявника, суд апеляційної інстанції неправильно визначив початок перебігу позовної давності, оскільки 18 червня 2015 року ТОВ «Бел Оіл» мало об`єктивну можливість довідатись про особу, яка поширила відносно нього оспорювану інформацію. В цей день позивач ознайомився із матеріалами справи № 910/7467/15-г та відзивом Асоціації «Об`єднання операторів ринку нафтопродуктів України», в якому остання зазначила про поширення вказаної інформації ОСОБА_1 від власного імені.
Заявник вказує, що, звернувшись до суду із цим позовом у серпні 2016 року, позивач пропустив встановлену пунктом 2 частини другої статті 258 ЦК України спеціальну позовну давність для звернення із позовом про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. 
Крім того, заявник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції того, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнений від сплати судового збору. Апеляційний суд помилкового поклав на нього обов`язок з відшкодування судового збору.
Заявник також вказує про недоведення позивачем належними та допустими доказами факту поширення відповідачем оспорюваної інформації, оскільки наданий позивачем СD-R диск не містить інформації про час та спосіб її поширення.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року в частині зобов`язання ОСОБА_1  спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення за власний рахунок повідомлення під заголовком «Спростування» в ефірі радіостанції «Радіо Вісті», такого змісту: «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тонн» та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл» 5 787,60 грн у відшкодування судового збору і ухвалою цього ж суду від 9 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у листопаді 2014 року у вечірній студії «Радіо Вісті» ведучої ОСОБА_2 під час обговорення питань ціноутворення на нафтопродукти, гостем ефіру - президентом Асоціації «Об`єднання операторів ринку нафтопродуктів України» ОСОБА_1 було висловлено наступну інформацію: «И калампуцают вот эту бодягу, и продают вам под видом сортового бензина или, что вообще, я не помню за всю историю, а я за 35 лет в этой истории - в нефтепродуктах и в нефти, чтобы подделывали дизель. А сегодня и дизель подделывают. Одна очень известная фирма очень известного бывшего министра продает реактивное топливо вместо дизеля. То есть мы можем попасть с вами, заправляя дизельный автомобиль, на реактивное топливо со смесью масла. И потом, как бы, заниматься ремонтом топливной аппаратуры, что самое дорогое в этом автомобиле и есть».
ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , например. ОСОБА_1 : Это «БРСМ-нафта», чтоб все слышали. Значит, туда нельзя заезжать вообще никак. То есть там непонятно откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тысяч тонн. Зато десятки тысяч тонн завезли стабильного».
У якості доказу поширення зазначеної інформації в указаний спосіб позивач долучив CD-R диск Arena № RFD80M-80991.
З ліцензійного договору № 01/03/11-1 від 1 березня 2011 року, укладеного компанією «Link Union Management LTD» та ТОВ «Бел Оіл» суди встановили, що позивачу належить право на використання знаку для товарів та послуг БРСМ Нафта у своїй господарській діяльності.
З договорів оренди, укладених з ТОВ «Рибторг Груп» та ТОВ «Нік Інвест Плюс» суди встановили, що позивач орендує автозаправочні комплекси у різних містах України для здійснення господарської діяльності з продажу нафтопродуктів.
Згідно з договором поставки нафтопродуктів № 108, укладеним 1 серпня 2013 року ТОВ «Укр ТрансОіл-2009» та ТОВ «Бел Оіл», сертифікатів відповідності на паливо для дизельних двигунів та бензину автомобільного Gasoline RON 92, позивач отримує нафтопродукти та розповсюджує їх через мережі АЗС. 
Апеляційний суд встановив, що, поширення недостовірної інформації відбулось у листопаді 2014 року, позивач звернувся до господарського суду із позовом про спростування недостовірної інформації у межах позовної давності. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 лютого 2016 року припинено провадження у справі за позовом ТОВ «БЕЛ ОІЛ» до Асоціації «Об`єднання операторів ринку нафтопродуктів України» про спростування недостовірної інформації.
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем у вечірній студії «Радіо Вісті».
Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Частиною першою статті 94 ЦК України встановлено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
За змістом статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Частиною другою статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.
Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 48, статті 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі, її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.
Громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.
При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; 
в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.
Апеляційний суд встановив, що озвучена відповідачем інформація, про спростування якої заявлено позов, містить у собі як фактичні дані, так і оціночні судження. Така інформація як: «…. и калампуцают вот эту бодягу и продают вам под видом сортового бензина или, что вообще, я не помню за всю историю, а я за 35 лет в этой истории - в нефтепродуктах и в нефти, чтобы подделывали дизель. А сегодня и дизель подделывают. То есть мы можем попасть с вами, заправляя дизельный автомобиль, на реактивное топливо со смесью масла. И потом как бы заниматься ремонтом топливной аппаратуры, что самое дорогое в этом автомобиле и есть» не містить фактичних даних, та в контексті всього інтерв`ю є припущенням щодо виготовлення на території України неякісного пального з різних компонентів різними компаніями та можливості пошкодження автомобілів внаслідок заправки неякісним пальним. Оскільки така інформація не містить конкретних даних, вона не може бути недостовірною, а відтак і не підлягає спростуванню.
Разом з тим, у виступі ОСОБА_1 міститься і інформація, яка вказує на конкретні факти щодо конкретної компанії. Така інформація як: «…Одна очень известная фирма очень известного бывшего министра продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тонн» містить конкретні дані. А саме слова «не завезли», «не импортировали», «продают» вказують на конкретні дії та на відсутність певних дій і дані вислови стосуються конкретно «БРСМ-нафта».
Встановивши, що ТОВ «Бел Оіл» довело належними і допустими доказами факт отримання ним за договором поставки нафтопродуктів та розповсюдження їх через мережі АЗС, апеляційний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині зобов`язання спростувати інформацію про те що «БРСМ Нафта», не завізши жодної тони дев`яносто другого бензину, продає його десятками тисяч тонн.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.
Положеннями статті 258 ЦК України врегульовано питання спеціальної позовної давності. За пунктом 2 частини другої вказаної статті для спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, встановлюється позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості.
Відхиляючи доводи відповідача про сплив позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 25 лютого 
2016 року припинено провадження у вказаній господарській справі. Вказаною ухвалою встановлено, що особою, яка порушила право ТОВ «Бел Оіл» є 
ОСОБА_1 , який діяв у своїх інтересах, тому з цього часу перебіг позовної давності розпочався заново, а звернення позивача у серпні 2016 року із цим позовом відбулось у межах спеціальної позовної давності.
У справі, що переглядається, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що перебіг позовної давності почався після постановлення господарським судом ухвали про припинення провадження у справі, оскільки з часу постановлення цієї ухвали ТОВ «Бел Оіл» дізналось про особу, яка порушила його право.
Висновок апеляційного суду про переривання позовної давності є помилковим, але не впливає на початок перебігу позовної давності, оскільки правовим наслідком її переривання є початок обрахування її заново і час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується, тому в правовому аспекті ці дати співпадають.
Доводи касаційної скарги щодо обізнаності позивача про те, що ОСОБА_1 поширив недостовірну інформацію не як президент Асоціації «Об`єднання операторів ринку нафтопродуктів України», а як фізична особа з дати подання відзиву у справі № 910/7467/15-г (18 червня 2015 року), спростовуються висновками апеляційного суду, який встановив, що обставини, викладені у відзиві на позов, не давали позивачу достатніх підстав вважати, що недостовірну інформацію поширив ОСОБА_1 як фізична особа. Такі обставини могли бути встановлені лише судом після дослідження доказів.
Посилання заявника на безпідставне стягнення з ОСОБА_1 судового збору, так як він звільнений від його сплати, відхиляються касаційним судом, оскільки протягом розгляду справи у судах попередніх інстанцій відповідач не надав доказів звільнення його від сплати судового збору та про такі обставини апеляційний суд не повідомив.
Касаційний суд також враховує, що, подаючи касаційну скаргу в цій справі 
у лютому 2018 року ОСОБА_1 сплатив судовий збір, що вказувало, під час апеляційного розгляду справи, про існування правових підстав для покладення на нього обов`язку з відшкодування судового збору.
Доводи касаційної скарги про ненадання позивачем належних і допустимих доказів поширення оспорюваної інформації зводяться до необхідності переоцінки доказів і містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції ЦПК України від 3 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено і заявник на такі не вказує.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про       захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у частині вирішення позовних вимог ТОВ «Бел Оіл» про визнання недостовірної інформації про те, що «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тон» та зобов`язання її спростувати, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив у цій частині судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду у вказаній частині без змін.
У іншій частині судове рішення апеляційного суду у касаційному порядку не оскаржуються, тому, з урахуванням вимог статті 400 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, касаційним судом не переглядаються.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Щодо поновлення виконання рішення
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року в частині зобов`язання 

ОСОБА_1  спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення за власний рахунок повідомлення під заголовком «Спростування» в ефірі радіостанції «Радіо Вісті», такого змісту: «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тонн» та в частині стягнення з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл» 5 787,60 грн у відшкодування судового збору до закінчення перегляду судового рішення у касаційному порядку.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Так як постанову апеляційного суду в частині, що переглядалась у касаційному порядку залишено без змін, касаційний суд поновлює дію постанови Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року у цій частині.
Керуючись статтями 400, 410 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Веніаміновою Антоніною Павлівною, залишити без задоволення. 
Постанову Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про визнання недостовірною та зобов`язання спростувати інформацію про те, що «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тон» залишити без змін.
Поновити дію постанови Київського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року в частині зобов`язання ОСОБА_1  спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення за власний рахунок повідомлення під заголовком «Спростування» в ефірі радіостанції «Радіо Вісті», такого змісту: «…Одна очень известная фирма, очень известного бывшего министра, продает реактивное топливо вместо дизеля. Это «БРСМ-нафта». … там непонятно, откуда люди, которые не импортировали, не завезли ни одной тонны девяносто второго бензина, продают девяносто второй бензин десятками тисяч тонн» 
та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бел Оіл» 5 787,60 грн у відшкодування судового збору
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | В. О. Кузнєцов  В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов