ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 359/2732/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                               - Єгорової Н.М.,
суддів                                                            - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області в особі голови ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, в якому просив: визнати протиправними дії голови Щасливської сільської ради ОСОБА_3 та інших службових осіб цього ж органу місцевого самоврядування, що полягають у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293; скасувати рішення Щасливської сільської ради від 28 вересня 2017 року про вжиття цього заходу та повернути земельні ділянки у комунальну власність с. Щасливе Бориспільського району; зобов`язати Щасливську сільську раду розглянути заяви позивача № 1589 та № 1590 від 28 вересня 2017 року на найближчій сесії та надати земельні ділянки у власність ОСОБА_1 .
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року адміністративну справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності голови Щасливської сільської ради ОСОБА_3 допущеної при розгляді питань № 34 та № 35 порядку денного двадцять другої чергової сесії сьомого скликання Щасливської сільської ради 28 вересня 2017 року та в частині скасування рішення двадцять другої чергової сесії сьомого скликання  Щасливської сільської ради від 28 вересня 2017 року - залишено без розгляду.
Разом з тим, зазначена ухвала суду була скасована постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
ОСОБА_1 28 травня 2019 року подав до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність голови Щасливської сільської ради ОСОБА_3 та інших службових осіб, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, допущену при розгляді питання № 48 (56) та питання № 49 (57) порядків денного проведення 36 чергової сесії сьомого скликання сільради села Щасливе 03 березня 2019 року про розгляд звернення ОСОБА_2 , щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами  3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293;
- скасувати рішення, прийняте на сесії від 03 вересня 2015 року  про відмову ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки, а також рішення 36  чергової сесії сьомого скликання сільради села Щасливе 21 березня 2019 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами  3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293, як незаконне, та таке що порушує закони України, та повернути вказані земельні ділянки в комунальну власність села Щасливе;
- зобов`язати сільраду села Щасливе Бориспільського району Київської області провести у найближчий час сесію та винести, керуючись п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та порядку визначеному статтями 12, 118 Земельного кодексу України, законне рішення, задовольнивши вимоги викладені в заявах від 28 вересня 2017 року № 1589 та № 1590 про надання ОСОБА_1 , інваліду війни ІІ групи, земельних ділянок за кадастровими номерами 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293 і земельну ділянку під житлове будівництво;
- визнати протиправними, дискримінаційними дії сільської ради села Щасливе Бориспільського району при прийнятті рішень про відмову у виділенні земельних ділянок ОСОБА_1 , учаснику бойових дій, інваліду війни ІІ групи, ветерану збройних сил, вимушено переселеній особі починаючи з 26 серпня 2015 року, чим порушено ст.ст. 2, 7, 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково:
-          визнано протиправним та скасовано рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 03 вересня 2015 року  № 2749-54-VІ  «Про розгляд заяви ОСОБА_1 »;
-          зобов`язано Щасливську сільську раду Бориспільського району Київської області провести сесію та винести рішення щодо вимог ОСОБА_1 викладених ним в заявах від  28 вересня 2017 року № 1589 та № 1590, керуючись п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та в порядку визначеному ст. 118 Земельного кодексу України;
-          у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного  позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області порушуючи норми Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» неодноразово безпідставно відмовляла йому у виділенні земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства. Позивач вбачає у зазначений діях відповідача «дискримінацію за місцем проживання», вказуючи на те, що його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не були розглянуті у відповідності до вимог чинного законодавства у зв`язку з тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, а не місцевим жителем. 
Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта. Відповідач зазначає, що заяви ОСОБА_1 про виділення земельних ділянок, які вказані у позовній заяві та апеляційній скарзі, були розглянуті в межах наданих повноважень. Відповідач стверджує, що підстави для відмови у задоволенні заяв позивача передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, відповідач просить врахувати те, що апелянт у заявах просить надати йому у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293, які станом на час подання заяв від 28 вересня 2017 року перебували у оренді третьої особи, а підстави для розірвання договорів оренди були відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Як раніше зазначалось, рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року оскаржується ОСОБА_1 в частині тих вимог, у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив. Відповідач вказане рішення суду не оскаржує.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав докази, які б підтвердити дискримінаційне ставлення до нього Щасливської сільської ради під головуванням ОСОБА_4 .
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області та її голови щодо розгляду на сесії сільської ради питань про надання третій особі - ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою спірних земельних ділянок та прийняття рішень з таких питань. Разом з тим, позивач не зазначив в чому полягала бездіяльність відповідача і не надав доказів незаконності таких рішень.
Київський окружний адміністративний суд просив врахувати, що відповідно до правової позиції, яку неодноразово висловлював Верховний Суд у свої постановах, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує подальшого позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність, а тому не може створювати для позивача негативних наслідків. 
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичної операції, є інвалідом війни ІІ групи та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.
Відповідно до довідки від 28 жовтня 2014 року № 3225000146 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції  та довідки від 17 листопада 2014 року № 1311, що видана Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 взятий на облік та проживає  в с. Щасливе Бориспільського району Київської області.
Позивач 26 серпня 2015 року звернувся до Щасливської сільської ради Бориспільського району із заявою про виділення йому земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд на території с. Щасливе.  До заяви позивачем  долучено копію паспорту громадянина України, копію довідки  про присвоєння  ідентифікаційного номера, графічні матеріали, на  яких  зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Рішенням від 03 вересня 2015 року № 2749-54-VІ  Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області вирішила відмовити ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю поданих документів чинному законодавству.
Також рішенням від 14 липня 2016 року № 352-8-VІІ  Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області вирішила відмовити позивачу у виділенні земельної ділянки та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю поданих документів чинному законодавству, а саме: до заяви не подано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Дізнавшись, що на черговій сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 28 вересня 2017 року планується розгляд питання про розірвання договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293, що перебували в оренді ОСОБА_2 , позивач звернувся до Щасливської сільської ради Бориспільського району із заявами від 28 вересня 2017 року № 1589 про виділення йому земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку із земель 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293 та № 1590 про виділення земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га для ведення сільського господарства із земель 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293.
Відповідно до проекту порядку денного двадцять другої сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району за 28 вересня 2017 року, 48 пунктом передбачений розгляд звернення ОСОБА_2 щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та 49 пунктом передбачений розгляд звернення ОСОБА_2  щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в с. Щасливе.
Також з порядку денного чергової двадцять другої сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району вбачається, що він затверджений без питання розірвання договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 .
Пунктом 49 затвердженого порядку денного встановлено розгляд звернення ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, наданих йому в оренду.
Рішенням  Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 28 вересня 2017 року надано дозвіл ОСОБА_2 на поділ земельної ділянки площею 1,2411 га, кадастровий номер 3220888000:04:001:0072, на дві земельні ділянки, яка перебуває в оренді відповідно до договору від 22 червня 2004 року № 3497; надано дозвіл ОСОБА_2 на об`єднання земельних ділянок, кадастровий номер 3220888000:04:001:0293 площею 1,2401 га, яка перебуває в оренді відповідно до договору від 22 червня 2004 року № 3498 та новоутвореної земельної ділянки орієнтовною площею 0,76 га.
Також позивач стверджує, що до орієнтовного порядку денного засідання  Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, яке було призначено на 21 березня 2019 року було включено питання № 56 про розгляд заяви ОСОБА_2 щодо дострокового розірвання договорів від 22 червня 2006 року № 3497 та № 3498 та передачу у власність земельної ділянки, а на вказаному засіданні ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою вказаних земельних ділянок орендарю.
ОСОБА_1 зазначає, що розгляд відповідачем питання про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проектів землеустрою земельних ділянок та прийняті на наслідками такого розгляду рішення є протиправними та порушують його права як особи, яка має право на отримання у приватну власність земельних ділянок із земель комунальної власності у першочерговому порядку.
Надаючи оцінку вказаним доводам ОСОБА_1 та висновкам суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
У відповідності до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначає ст. 121 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до п. «б», «г» вказаної статті передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:
б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;
г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;
Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
Відповідно до ч. 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що громадянин із земель комунальної власності має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.  Для цього він подає до відповідної сільської, селищної, міської ради клопотання, за результатами якого у місячний строк рада дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Як раніше зазначалось, 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звертався до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області із заявами № 1589 та № 1590 у яких просив передати йому у власність земельні ділянки для житлового будівництва та для ведення сільського господарства із земель, яким присвоєно кадастрові номери 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293.
В силу вимог ст. 118 Земельного кодексу України з урахуванням ч. 3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» за наслідками розгляду заяв позивача від 28 вересня 2017 року № 1589 та № 1590 мали бути розглянуті на пленарному засіданні Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області з прийняттям рішення про задоволення заяв позивача та надання дозволу або відмову у наданні дозволу з передбачених на те законом підстав.
Проте, вказані заяви позивача Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області не розглянула у порядок і спосіб, передбачений ст. 118 Земельного кодексу України, та не прийняла рішення щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою про відведення земельних ділянок або відмову у його наданні.
Зазначені обставини відповідач не спростовує. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в частині зобов`язання провести сесію та прийняти рішення щодо вимог ОСОБА_1 викладених ним в заявах від  28 вересня 2017 року № 1589 та № 1590, керуючись п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та в порядку визначеному ст. 118 Земельного кодексу України Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області не оскаржує.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Земельним кодексом України встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в ст. 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.
Однак, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17 та від 08 травня 2018 року у справі № 815/3799/17.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що прийняття відповідачем рішення про надання дозволу позивачу або третій особі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає, що вказана земля буде обов`язково передана у  власність таких осіб.
Доказів того, що на згадані земельні ділянки третьою особою оформлено право власності, суду надано не було.
Колегія суддів вважає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.
ОСОБА_1 пред`явив вимоги про захист порушених, на його думку, прав та інтересів у відносинах, в яких він не був учасником. 
При цьому, доказів незаконності таких дій та рішень відповідача, або доводів стосовно того яким чином оскаржувані дії та рішення відповідача стосовно надання третій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою порушують права та інтереси ОСОБА_1 останній до суду не надав.
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10 суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.
Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).    
Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.
Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року № 712/11800/17 та від 19 жовтня 2020 року у справі № 815/1294/16.
Під час розгляду справи позивач не обґрунтував, які саме його права та інтереси порушені відповідачем під час розгляду питання про надання третій особі - ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельних ділянок та судом не встановлено таких порушень.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про          визнання протиправними дій голови Щасливської сільської ради ОСОБА_3 та інших службових осіб цього ж органу місцевого самоврядування, що полягають у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровими номерами 3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293, скасування рішень Щасливської сільської ради від 28 вересня 2017 року про вжиття цього заходу та від 21 березня 2019 року щодо надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами  3220888000:04:001:0072 та 3220888000:04:001:0293 та повернення земельних ділянок у комунальну власність с. Щасливе Бориспільського району не підлягають задоволенню.
Стосовно вимог про визнання протиправними, дискримінаційними дій відповідача під час прийняття рішень про відмову у виділенні земельних ділянок ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року № 5207-VI (далі - Закон № 5207-VI) міститься визначення терміну «дискримінація» - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Згідно з ст. 2 Закону № 5207-VI законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.
Відповідно до ст. 14 Закону № 5207-VI особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, яка скористалася таким правом, та інших осіб.
У заяві про уточнення позовних вимог та у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дії та рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області та її посадових осіб щодо відмови у наданні йому дозволу для розроблення проекту землеустрою, як внутрішньо переміщеній особі, та надання такого дозволу іншій особі свідчить про наявність відносно нього «дискримінації за місцем проживання».
Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені ним обставини.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях щодо дискримінаційного ставлення працівників сільської ради  до внутрішньо переміщених осіб із Донецької області, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                         Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                               А.Ю. Коротких

                                                                                                        І.В. Федотов