КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

         ПОСТАНОВА
        ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 756/9292/18  Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9604/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р. 
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
Головуючого (судді-доповідача)       Гаращенка Д.Р.
суддів                               Невідомої Т.О., Пікуль А.А.  
при секретарі                                        Телятник І.М. 
           розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чорного Олександра Вікторовича представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» ( далі - АТ «Універсал Банк»), третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.
Просила визнати припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки б/н від 19 червня 2012 року, укладеними між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №068-2008-1749, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 190 000 тисяч доларів США.
ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит до 10 травня 2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 % річних, а за простроченим кредитом - 37,35 % річних.
19 червня 2012 року до кредитного договору було укладено додаткову угоду згідно з якою кредитний договір було викладено в новій редакції та частково змінено порядок застосування процентних ставок.
В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 , 19 червня 2017 року укладено договір поруки б/н, за яким позивач зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором.
Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, щомісячні проценти за користування кредитом не сплачував. 
23 серпня 2017 року банком було надіслано позичальнику та поручителю вимоги №2679/2ГО та 2679/52ГО про усунення порушень умов кредитного договору з вимогою  погасити прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 212 098, 27 тисяч доларів США.
У випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів, банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково, та зазначив, що буде примусово стягувати заборгованість в судовому порядку.
Позивач стверджував, що вимогу банку було фактично отримано 11 вересня 2017 року, при цьому прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була.
Таким чином, з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав.
Зазначала, що відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимог до поручителя.
Оскільки протягом шести місяців з встановленої банком дати виконання основного зобов`язання банк позов до поручителя не пред`явив, право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняється. 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки №б/н від 19 червня 2012 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 ; стягнуто з АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 704, 80 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Чорний О.В. - представник АТ «Універсал Банк», 19 червня 2020 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на  необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам та доказам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 26 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційних вимог посилався на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано приписи статті 559 ЦК України та не взято до уваги зміни в редакції вказаної норми, які були прийняті із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 04 лютого 2019 року.
Відповідно до нової редакції ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позов до поручителя.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.
Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції повинен був застосувати п. 4 ст. 559 ЦК України в редакції станом на дату винесення рішення, тобто із врахуванням вищевказаних змін.
АТ «Універсал Банк», вважає, що всі договори поруки, укладені в різні роки між Банком та ОСОБА_1 є чинними, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено таку підставу припинення договору поруки, як укладення ще одного договору поруки на забезпечення виконання основного зобов`язання, тому висновки суду першої інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими.
В судовому засіданні представник апелянта АТ "Універсал Банк" підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.   
Представник позивача ОСОБА_1 , та третьої особи ОСОБА_2 адвокат Ковальов В.М. заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити,  рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та третьою особою ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №068-2008-1749, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 190 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути до 10 травня 2038 року згідно з графіком щомісячних платежів та сплатити за користування  кредитом проценти у розмірі 12,45% річних, а за простроченим кредитом - 37,35% річних (а.с.7-9).
В подальшому до Кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року було укладено Додаткову угоду б/н від 19 червня 2012 року, якою кредитний договір було викладено в новій редакції (а.с.10-18).
Для забезпечення виконання Кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року та Додаткової угоди б/н від 19 червня 2012 року між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № б/н, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року та додаткової угоди б/н від 19 червня 2012 року у повному обсязі (а.с.19-22).
За п. 4.1 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» надіслало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги за вих. №2679/2ГО та 2679/52ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимогу погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 212 098.27 доларів США в якій змінило  строк виконання зобов'язань за договором кредиту та договором поруки.  
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач та третя особа отримали вимогу 11 вересня 2017 року.
Суд першої інстанції встановив, що протягом встановленого банком 60 строку заборгованість не була погашена, у зв`язку з чим строк виконання основного зобов`язання вважається таким що настав з 12 листопада 2017 року (а.с. 24).
Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону. 
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання по повернення суму кредиту з відповідними процентами до 10 травня 2038 року у разі невиконання умов кредитного договору ОСОБА_2 .
Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідач не надав суду першої інстанції доказів того, що він звертався до суду з позовом до позивача в межах строку встановленого законом, після пред`явлення вимоги щодо дострокового повернення суми кредиту та процентів, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання поруки позивача за договором поруки № б/н від 19 червня 2012 року припиненою.
Доводи апелянта щодо застосування судом першої інстанції статті 559 ЦК України в редакції яка була прийнята відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 04 лютого 2019 року, колегія суддів відхиляє.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норму матеріального права  яка діяла на час припинення поруки за конкретним договором поруки.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 268, 294, 367, 368,  375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Чорного Олександра Вікторовича представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                          Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                     Т.О. Невідома   

                                                                                               А.А. Пікуль