ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2020 року
м.Харків
справа № 635/5756/18
провадження № 22-ц/818/4850/20 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
Головуючого : Хорошевський О.М.
суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.
за участю: секретаря – Пузікової Ю.С.
учасників справи -
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Харківська районна державна адміністрація 
третя особа – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2020 року, постановлене суддею Назаренко О.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, третя особа – ОСОБА_2 про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право на завершення приватизації та право на одержання на своє ім`я правовстановлюючого документу про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 6325155600:06:005:0018 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що вона є спадкоємицею після смерті батька - ОСОБА_5 . Відповідно до розпорядження Харківської районної державної адміністрації № 259 від 22 лютого 2007 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 807 від 27 квітня 2009 року передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , видано державний акт серії ЯИ № 813385 на право власності на зазначену земельну ділянку. Позивач зазначає, що її батько не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме – зареєструвати в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, в рішенні суду вказано, що спадкоємець має право звертатися із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на ім`я спадкоємця.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного з`ясування дійсних обставин справи. Суд не врахував активну поведінку спадкодавця за життя щодо приватизації та реєстрації за собою права власності. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Звертає увагу суду на те, що на момент передачі земельної ділянки начебто ОСОБА_5 він вже помер. Спадкоємці своїм правом не скористались.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано — право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Позивачем не надано відомостей про звернення позивача до органів самоврядування з питання завершення приватизації земельної ділянки, що розпочата батьком за його життя. Крім того, спірна земельна ділянка з 2013 року перебуває у власності фізичних осіб.
Проте, повністю з такими висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 які прийняли спадщину та уклали між собою договір про поділ спадкового майна, згідно якого земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1 переходить у власніст ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що 31 грудня 2007 року відділом РАЦС Тернопільського управління юстиції Тернопільської області було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
27 квітня 2009 року розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 8074 земельну ділянку передано у власність ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Станом на час смерті ОСОБА_5 30 грудня 2007 року процедура приватизації земельної ділянки була розпочата, і не закінчена.
Постановою нотаріальної контори від 18 листопада 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку АДРЕСА_1 з мотивів, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку.
Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.
Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Проте, матеріли справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до відповідного органу місцевого самоврядування з питання завершення приватизації земельної ділянки, що розпочата батьком за його життя. Суду не надано доказів ігнорування або відмови органу місцевого самоврядування прав ОСОБА_1 щодо завершення приватизації земельної ділянки.
Щодо доводів позовної заяви, що розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 259 від 22 лютого 2007 року батьку позивача ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, судова колегія сприймає критично, оскільки зі змісту вказаного розпорядження не зазначено яким саме «3 громадянам» надано таке право (а.с.40).
Крім того, відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківської області від 07.05.2018 року містить посилання на те, що відповідно до рішення XXII сесії VII скликання Харківської районної ради від 22 лютого 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту смт. Безлюдівка Безлюдівської селищної ради Харківського району», земельну ділянку (кадастровий номер 6325155600:06:005:0018) було включено до складу земель смт. Безлюдівка. 
Такими чином, належним відповідачем у даній справі є Безлюдівської селищної ради Харківського району на території якої знаходиться земельна ділянка, а не Харківська районна державна адміністрація оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача вимоги задоволенню не підлягають.
Суд правильно встановив, що земельна ділянка про продовження приватизації якої просить позивач передана у власність іншій особі, а тому вирішити питання про передачу її у власність позивачці не можливо без позбавлення права власності цієї особи на спірну земельну ділянку, про що вимог не заявлялось.
Суд не звернувши уваги на те, що до участі у справі залучений неналежний відповідач розглянув справу по суті.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову з інших підстав.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподіл судових витрат у даному випадку не виникає.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 червня 2020 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки,- відмовити з підстав викладених у мотивувальній частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий                                                        О.М. Хорошевський.
Судді колегії                                                        І.В.Бурлака.
В.Б. Яцина.
Повний текст судового рішення складено 16 листопада 2020 року.