ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 р. 	Справа № 440/1973/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, місце складання м. Полтава по справі № 440/1973/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Виконавчого комітету Полтавської міської ради                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі по тексту – відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 21.03.2020;
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятнадцятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;
- зобов`язати Виконавчий комітет Полтавської міської ради розглянути запит від 21.03.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Полтава вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилася у ненаданні відповіді на запит від 21.03.2020 про отримання публічної інформації щодо наявності на території м. Полтава вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, для реалізації права на безоплатне отримання у власність, порушено його право на отримання певної інформації.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі № 440/1973/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000; ідентифікаційний код 05384689) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 (вх. № 04.2.2-09/102-зі від 23.03.2020) на розгляд Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру.
Зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради повідомити ОСОБА_1 про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 (вх. № 04.2.2-09/102-зі від 23.03.2020) на розгляд Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі № 440/1973/20 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність дій відповідача, вчинених при розгляді запиту ОСОБА_1 , оскільки Виконавчий комітет Полтавської міської ради не є розпорядником запитуваної інформації, направлення запиту на виконання до Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру (яке є самостійною юридичною особою, код ЄДРПОУ 25165593) цілком узгоджується з приписами діючого законодавства, що з урахуванням надання вказаним органом відповіді на запит від 21.03.2020 (вх. № 04.2.2-09/102-зі від 23.03.2020), є підставою для відмови в задоволенні позову. Зазначає, що покладання на Виконавчий комітет Полтавської міської ради в частині зобов`язання повідомити позивача про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 на розгляд Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру, вже після розгляду уповноваженим органом запиту, не захищає право позивача на отримання інформації.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2020 ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку до Виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області запит на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території м. Полтави вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідь на вказаний запит заявник просив надіслати за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3, зворот).
Запит ОСОБА_1 від 21.03.2020 Виконавчим комітетом Полтавської міської ради Полтавської області отримано 23.03.2020 вх. № 04.2.2-09/102-зі. (а.с. 37)
Згідно резолюції Секретаря Полтавської міської ради ОСОБА_2 відповідь на вказаний запит доручено надати начальнику Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру Трегубову Ю.О. (а.с. 38)
Листом Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру №01-04-01.2-07/612 від 27.03.2020 надано відповідь на запит ОСОБА_1 від 21.03.2020, в якому з посиланням на ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ч.1 ст. 1 Закону України "Про інформацію", зокрема, повідомлено позивача про неможливість надання запитуваної інформації, з огляду на відсутність факту володіння Полтавською міською радою відображеної та задокументованої на відповідному матеріальному носії запитуваної інформації. (а.с. 40-41)
Не отримавши, відповіді на поданий запит від його адресата (Виконавчого комітету Полтавської міської ради), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги та виходячи за межі предмету позову, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності відповідача щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 року на розгляд Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру, оскільки діючим законодавством України встановлено обов`язок виконавчого комітету Полтавської міської ради повідомити запитувача інформації про направлення його запиту належному розпоряднику. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, з огляду на таке.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Згідно з частиною 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
За змістом частини 2 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать:
1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону;
2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Частиною 5 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.
До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
З огляду на вказані норми, враховуючи, що позивач прохав Виконавчий комітет Полтавської міської ради надати інформацію про земельні ділянки, не надані у власність (користування) на території м.Полтава, саме відповідач, як виконавчий орган Полтавської міської ради, орган місцевої влади, зобов`язаний надати інформацію про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Він також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.
Статтею 5 Закону України «Про інформацію» (надалі Закон № 2657-XII) встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 9 Закону № 2657-XII обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13 січня 2011 року (далі - Закон № 2939-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Таким чином і в розумінні статті 13 Закону № 2939-VI відповідач є розпорядником запитуваної у запиті інформації.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що запит ОСОБА_1 від 21.03.2020, який направлено позивачем до суб`єкта владних повноважень, як розпорядника запитуваної інформації відповідає вимогам ч. 1 ст. 24 Закону № 2939-VI.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 просив суб`єкта владних повноважень надати йому відомості про наявність на території м. Полтава вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 3, зворот).
На вказаний запит позивача Виконавчий комітет Полтавської міської ради ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надав відповідь разом із доказами її направлення на адресу адвоката ОСОБА_1 .
Отже, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду запиту від 21.03.2020.
Посилання відповідача на направлення для виконання запиту до Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру, як на доказ відсутності бездіяльності у спірних правовідносинах, є неприйнятними з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Отже, відповідач, направляючи запит для виконання до Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру мав обов`язок повідомити запитувача - ОСОБА_1 про надсилання його запиту до вказаного управління, чого зроблено не було. Доказів такого повідомлення Виконавчим комітетом Полтавської міської ради ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.
Вказане беззаперечно свідчить про допущення протиправної бездіяльності Виконавчим комітетом Полтавської міської ради щодо ненадання адвокату ОСОБА_1  відповіді на запит від 21.03.2020.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_1 про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 (вх. № 04.2.2-09/102-зі від 23.03.2020) на розгляд Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру та зобов`язати виконавчий комітет Полтавської міської ради повідомити ОСОБА_1 про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 (вх. № 04.2.2-09/102-зі від 23.03.2020) на розгляд Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 по справі № 440/1973/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова