УХВАЛА

13 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 360/5402/19
провадження № К/9901/22016/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р. Ф.,
суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,             

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України 
на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року (судді - Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Сіваченко І.В.)
у справі №360/5402/19
за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова компанія» 
до Державної казначейської служби України 
про стягнення пені, -

УСТАНОВИВ:
23 грудня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі - Товариство, позивач у справі) до Державної казначейської служби України (далі - відповідач у справі, скаржник у справі) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету на користь Товариства нараховану за час затримки відшкодування з податку на додану вартість пеню у розмірі 279904851,19 гривень за декларацією за січень-лютий 2012 року за весь час її дії.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року позов задоволено. 
Не погодившись із прийнятим рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу. 
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.
26 липня 2020 року Державною казначейською службою України подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року.
Верховний Суд ухвалою від 28 вересня 2020 року відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача, справу №360/5402/19 витребував з суду першої інстанції.
07 жовтня 2020 року справа №360/5402/19 надійшла на адресу Верховного Суду.
Під час підготовки справи до касаційного розгляду встановлено, що касаційну скаргу від імені Державною казначейською службою України підписано представником               Забродньою А.М .
Положеннями статті 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Незалежність адвокатури гарантується.
Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2  цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.
Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.
Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.
Положенням частини п`ятої статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Отже, стаття 55 КАС України передбачає дві форми участі сторін в адміністративній справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво).
Так, з урахуванням положень Конституції України, з 01 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. Питання самопредствництва не закріплені в нормах Конституції України, але ці питання регламентовані положеннями відповідних кодексів.
Зокрема, частинами третьою та четвертою статті 55 КАС України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що з урахуванням положень статті 55 КАС України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2020 року № 9901/39/20.
З матеріалів справи слідує, що апеляційну скаргу підписано Забродньою А.М. від імені Державної казначейської служба України.
Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Пунктом 13 Положення встановлює, зокрема, що Голова Казначейства очолює Казначейство, здійснює керівництво його діяльністю, представляє Казначейство у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями в Україні та за її межами.
Відтак відповідно до Положення, виключно Голова Казначейства представляє Казначейство у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями в Україні, зокрема в судах.
Пункт 13 Положення вказує на те, що Голова Казначейства в межах повноважень, передбачених законом, організовує та контролює виконання в апараті Казначейства Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну та затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Казначейства.
Аналіз повноважень Голови Казначейства свідчить про те, що останній наділений можливістю затвердити положення про самостійні структурні підрозділи апарату Казначейства, які б відповідали законодавству України, зокрема Кодексу адміністративного судочинства України, в частині самопредставництва суб`єкта владних повноважень.
Здійснюючи аналіз Структури апарату Державної казначейської служби України, затверджений Головою Державної казначейської служби України 20 березня 2020 року вбачається, що одним з структурних елементів Казначейства є Юридичний департамент. До складу Департаменту входять: загальний відділ, відділ виконання судових рішень, відділ розгляду звернень юридичних та фізичних осіб, відділ претензійно-позовної та договірної роботи.
Відповідно до Положення про Юридичний департамент Державної казначейської служби України, розміщеного на офіційному сайті Казначейства (https://www.treasury.gov.ua/ua/pro-kaznachejstvo/organizacijna-struktura/yuridichnij-departament) Департамент відповідно до покладених на нього завдань організовує та бере участь у представленні в установленому законодавством порядку інтересів Казначейства в судах під час розгляду правових питань і спорів.
Посадові інструкції працівників Департаменту підписує керівник відповідного структурного підрозділу, погоджує директор Департаменту та затверджує Голова Казначейства.
На підтвердження своїх повноважень Забродня А.М. надала копії: наказу про прийняття Смирнову А.М. на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу, наказ про зміну прізвища Смирновій А.М. на Забродня А.М. у зв`язку з укладенням шлюбу, посадова інструкція головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області, наказ про затвердження положень про самостійні структурні підрозділи Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Положення про юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, зміни до Положення про юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області. 
В той же час до касаційної скарги не додано жодного документа, який б підтверджував повноваження Забродньої А.М. на самопредставництво саме Державної казначейської служби України. Всі додані документи підтверджують повноваження Забродньої А.М. на самопредставництво саме в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Луганській області.
Посадової інструкції Забродньої А.М. як працівника Юридичного департаменту та наказу про прийняття її на посаду працівника саме Державної казначейської служби України до касаційної скарги не додано.
Положення про юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області не може закріплювати повноваження свого працівника здійснювати самопредставництво вищестоящого органу.
Зазначене дає підстави вважати, що у Забродньої А.М. відсутні повноваження на самопредставництво Державної казначейської служби України. Суд вважає, що подана у цій справі касаційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.  
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.
За наведеного правового регулювання та обставин справи касаційне провадження необхідно закрити.
Керуючись статтями 340, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі №360/5402/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Судді                                                                                                     Р. Ф. Ханова

                                                                                                               І. А. Гончарова

                                                                                                     І. Я. Олендер