Справа № 236/1283/16-к
1-кп/991/78/19
У Х В А Л А

12 жовтня 2020 року                                                         м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючий – ОСОБА_1 ,
судді – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
учасники кримінального провадження:
секретар судового засідання – ОСОБА_4 ,
прокурор – ОСОБА_5 ,
обвинувачені – ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисники – ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглядаючи під час судового розгляду кримінальне провадження №42015051110000021, стосовно обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Костянтинівка Донецької області, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:
У судовому засіданні 12 жовтня 2020 року захисник обвинуваченої ОСОБА_6 – ОСОБА_8  заявив відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на обставини, які на думку захисника викликають сумнів у неупередженості цих суддів.
У заяві про відвід захисник зазначив, що 12 червня 2020 року колегією суддів Вищого антикорупційного суду у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було ухвалено вирок у справі №409/1465/16-к, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та ОСОБА_12 .
На переконання захисника, у вказаному вироку, судді висловили свою правову позицію з приводу фактів та обставин, які стосуються не лише справи щодо обвинувачення ОСОБА_12 , а і даної справи, по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема, щодо причетності останніх до скоєння злочину спільно з ОСОБА_12 . Таким чином, у суддів вже сформувалося уявлення як щодо юридичної оцінки дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так і щодо наявних у їх справі доказів.
Тому, захисник вважає, що судді ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не можуть здійснювати подальший розгляд справи та мають бути відведені.
Крім того, в обґрунтування заявленого відводу захисник посилався на те, що ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 7 жовтня 2020 року, вирок відносно ОСОБА_12 від 12 червня 2020 року був скасований, а висновки суду, викладені у вироку, визнані незаконними.
Підстави для скасування вироку апеляційна інстанція, зокрема, зазначила наступні: умови угоди суперечать вимогам КПК України; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; судом першої інстанції допущена неправильна кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_12 , яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; суд першої інстанції допустив повторний розгляд угоди, що є порушенням закону; суд першої інстанції фактично не виконав вимоги КПК України та Конституції України та порушив право ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на розгляд кримінального провадження в загальному порядку; виконання умов угоди є неможливим; порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_12 .
Крім того, у своєму рішенні, Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду також зробила висновок щодо необхідності спільного розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_12 зі справою по обвинуваченню ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .
Вказані обставини, на переконання захисника, додатково дають підстави для сумнівів у неупередженості суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і фактично унеможливлюють їх участь у подальшому розгляді зазначених справ.
Захисник ОСОБА_9 підтримала заяву та зазначила, що з врахуванням ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2020 року, у стороннього спостерігача можуть виникати сумніви щодо неупередженості суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Захисник ОСОБА_10 підтримав заяву, посилаючись на зміст ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2020 року, в якій встановлені порушення судом норм процесуального права та Конституції України.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали заяву про відвід суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Прокурор заперечував проти задоволення заяви про відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважаючи, що наведені стороною захисту підстави для відводу не передбачені КПК України.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дійшов висновку, що заяву захисника ОСОБА_8 слід задовольнити, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.
З метою дотримання цієї гарантії, учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).
Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді передбачений ст. 75, 76 КПК України.
Так, зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч.1 ст.75 КПК України).
Саме на цю законодавчу підставу посилався захисник ОСОБА_8 у своїй заяві про відвід суддів, зазначаючи про наявність у нього сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суду.
Під час вирішення питання про відвід, суд, крім національного законодавства, також має враховувати практику ЄСПЛ, в аспекті дотримання пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Проаналізувавши зазначені у заяві захисника обставини для відводу суддів з урахуванням вищенаведених критеріїв та положень процесуального законодавства, суд мав визначити, чи є наведені захисником факти такими, які можуть викликати сумнів щодо неупередженості суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Захисник ОСОБА_8 у свої заяві про відвід ґрунтує доводи щодо упередженості вказаних суддів, зокрема, на тому, що останні ухвалювали вирок у справі за обвинуваченням ОСОБА_12 , яка є пов`язаною із справою за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і зробили висновки щодо їх винуватості у вчиненні злочину.
Зазначені доводи є аналогічні тим, які були оголошені у заяві обвинуваченого ОСОБА_7 , та яким судом була надана детальна оцінка під час постановлення ухвали від 08 липня 2020 року. За змістом відповідної ухвали суд дійшов висновку, що підстави для відводу, наведені обвинуваченим ОСОБА_7 , не створюють обґрунтованих сумнівів у неупередженості суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
За таких обставин, суд не вбачає необхідності повторно розглядати ті самі аргументи сторони захисту і вважає, що вони не можуть слугувати підставою для відводу суддів.
Разом із тим, суд вважає за необхідне розглянути посилання захисника на висновки, викладені в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2020 року, якою було скасовано вирок Вищого антикорупційного суду від 12 червня 2020 року щодо затвердження угоди про визнання винуватості відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , постановлений колегією суддів Вищого антикорупційного суду у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Зі змісту вказаної ухвали, яка набрала законної сили, вбачається, що суд апеляційної інстанції, серед іншого, прийшов до наступних висновків: «суд першої інстанції, допустивши до повторного розгляду угоду про визнання винуватості від 15 березня 2016 року, не дивлячись на внесені зміни, вирок про затвердження якої було скасовано за апеляційною скаргою «інших осіб», фактично не виконав рішення суду апеляційної інстанції, порушив вимоги як КПК України (ч.1 ст.416 КПК України), так і вимоги Конституції України, порушив право ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_12 на розгляд кримінального провадження в загальному порядку, у тому числі, права на розгляд щодо всіх обвинувачених співучасників у одному судовому розгляді, давати в одному судовому розгляді показання щодо їх співучасті з метою повного та всебічного з`ясування обставин кримінального провадження.»
На переконання суду, констатація судом апеляційної інстанції вищенаведених порушень процесуального законодавства та конституційних прав обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на судовий розгляд суб`єктивно може викликати з боку стороннього спостерігача сумніви у об`єктивності суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у даній справі.
У рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти», ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). 
Враховуючи вищевикладене, з метою уникнення з боку стороннього спостерігача можливих сумнівів щодо об`єктивності розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що заяву захисника ОСОБА_8 про відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити.
Керуючись ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суд 

п о с т а н о в и в:
Заяву захисника ОСОБА_8 про відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – задовольнити.
Справу розглядати в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями в порядку, передбаченому статтею 35 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Судді                                                                                

        ОСОБА_1                          ОСОБА_2                  ОСОБА_3