справа № 753/4949/18
головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
провадження № 22-ц/824/10308/2020
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
20 жовтня 2020 року                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді                       Писаної Т.О.,
суддів                                               Приходька К.П., Журби С.О.
за участі секретаря судового засідання  Костецької М.М. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Універсал Банк"на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк"до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору несправедливими визнання умов кредитного договору частково недійсними,-
В С Т А Н О В И В:
У березні 2018 року Акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі по тексту - АТ "Універсал Банк", банк, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач 1, позичальник), ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач 2, поручитель) та ОСОБА_3 (далі по тексту -   ОСОБА_3 , відповідач 3, поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 10 969,87 швейцарських франків.
Позов обґрунтований такими обставинами. 27 грудня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 066-2915/756-0871, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 86 221 швейцарських франків. За умовами договору ОСОБА_1 зобов`язалась повертати кредит відповідно до умов договору, оплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 10,45% річних та повернути кредит у строк до 10 грудня 2027 року. За користування коштами понад встановлений строк сторони погодили нарахування підвищеної процентної ставки в розмірі 31,35% річних. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою згідно з укладеними з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорами поруки, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. На порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 22 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 10 969,87 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 814,99 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 8 890,59 швейцарських франків; заборгованість по відсотках - 1 099,95 швейцарських франків; заборгованість по підвищених відсотках - 164,34 швейцарських франків. На адреси відповідачів направлялись вимоги про дострокове погашення суми боргу, проте ні боржник, ні поручителі не вчинили жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.
У серпні 2018 року ОСОБА_1 пред`явила до АТ «Універсал Банк» зустрічний позов про захист прав споживача шляхом визнання умов кредитного договору несправедливими та визнання недійсними окремих положень кредитного договору, а саме: підпункту 2.12. пункту 2, підпункту 9.9. пункту 9 та Додатку №1.
Вимоги зустрічного позову обґрунтовані наступним. Додаток № 1 з переліком додаткових витрат, які понесе позичальник у зв`язку з отриманням кредиту, про який ідеться у підпункті 9.9. пункту 9 кредитного договору, ОСОБА_1 не підписувався і з його змістом вона не ознайомлювалась, а відтак його умови відповідно до положень статей 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими. Встановлена підпунктом 2.12. пункту 2 кредитного договору умова щодо надання кредитору права збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку суперечить положенню статті 1056-1 ЦК України і є нікчемною. До того ж у зв`язку зі збільшенням банком процентної ставки сторони мали б погодити новий графік платежів, проте цього не було зроблено, а дійсний розмір процентної ставки та кінцева сукупна вартість кредиту не відповідають вказаній в договорі процентній ставці і абсолютному значенню подорожчання кредиту. Отже під час укладення кредитного договору банк ввів позичальника в оману щодо істотних умов кредитного договору.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" та зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсними підпункт 2.12. пункту 2 та підпункт 9.9. пункту 9 кредитного договору № 0667-2915/756-0871, укладеного 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 1 957 швейцарських франків.
Солідарно з ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 1 957 швейцарських франків.
Солідарно з ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 1 957 швейцарських франків.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" судовий збір в сумі 46,03 грн з кожного.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство "Універсал Банк" звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов банку та відмовити у задоволенні зустрічного позову позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно визнано недійним пункт 2.12 кредитного договору,оскільки внесення та погодження у 2008 році указаного пункту договору про право банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку за умови повідомлення про таку зміну позичальника не суперечить нормам ЦК України та іншим нормативно-правовим актам України. Сама процентна ставка була підвищена з 15 липня 2008 року тобто до 01 січня 2009 року, коли набрав чинності Закон України №661-VІ від 12 грудня 2008 року, яким було заборонено банкам збільшувати в односторонньому порядку процентну ставку. 
Оскільки підстав для визнання указаного пункту договору недійсним немає, позивач зазначає, що збільшення банком розміру процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним та відбулось із дотриманням умов такого збільшення до 09 січня 2009 року: було повідомлено позичальника, який це повідомлення отримав, що доведено матеріалами справи. З урахуванням наведеного підлягає стягненню із відповідачів сума боргу у визначеному у позові розмірі 10969,87 швейцарських франків.
Позивач також не погоджується із наявністю підстав для визнання недійсним умови кредитного договору підпункту 9.9 пункту 9, яким передбачено, що перелік додаткових витрат, які несе позичальник у зв`язку з отриманням кредиту за цим договором, указаний в додатку №1, з підстав відсутності цього додатку. З цього приводу у доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що позичальнику надавалась письмова інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, додаткові витрати, графік погашення, цільове використання кредиту, вид забезпечення, умови кредитування, строк кредитування, валюту кредиту, мінімальну суму кредиту, максимальний розмір кредиту, плату за кредит, тип ставки, метод нарахування процентів. З цими умовами позичальник була ознайомлена як під час підписання кредитного договору так і під час підписання додаткової угоди.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Морозова Т.В., яка діє в інтересах відповідачів, просить апеляційну скаргу відхилити і залишити оскаржуване рішення без змін.
Зокрема, у відзиві зазначено, що додані до апеляційної скарги документи, якими визначено додаткові витрати та які мали бути передбачені спірним підпунктом 9.9 кредитного договору, були додані лише до апеляційної інстанції без зазначення причин неможливості подати ці докази до суду першої інстанції, тому на думку відповідачів, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі також заперечують проти викладених у ній доводів щодо відсутності підстав для визнання недійсним спірного підпункту 2.12 кредитного договору. Зазначають, що аналіз норм чинного законодавства в контексті рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року дає підстави для висновку, що у 2007-2008 роках банк дійсно не був обмежений у праві визначати у кредитному договорі можливість зміни відсоткової ставки, але при цьому зобов`язаний був визначити чіткі підстави такої зміни, та обґрунтувати своє рішення про збільшення процентної ставки.
У судовому засіданні представник позивача АТ "Універсал Банк" - Фіногєєв В.М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_1 та представник відповідачів адвокат Морозова Т.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним пункту 2.12. пункту 2 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідна умова, кредитного договору, про право банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини 5 статті 11 та частини 1 статті 18 Закону № 1023-XII, у редакції закону, що діяла на час підписання кредитного договору. Визнаючи недійсним підпункт 9.9. пункту 9 кредитного договору, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що такі умови суперечать частині 2 статті 11 Закону №1023-XII, оскільки жодних доказів існування цього додатку суду не надано.
Задовольняючи частково первісний позов суд першої інстанції, з урахуванням задоволення зустрічної вимоги про визнання недійсними умов кредитного договору щодо права банку змінювати в односторонньому порядку процентну ставку, здійснив перерахунок нарахованих банком відсотків.
Колегія апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк" (кредитором), правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", та ОСОБА_4 (змінила прізвище на ОСОБА_5 , позичальником) укладено кредитний договір № 066-2915/756-0871, предметом якого є зобов`язання банку надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 86 221 швейцарських франків та зобов`язання позичальника прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. (т. 1 а.с. 78-83).
Сторони договору погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору, датою остаточного погашення всієї суми кредиту є 10 грудня 2027 року, а за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується підвищена процентна ставка в розмірі 31,35% річних (пункти 1.1., 1.1.1., 1.2.).
Відповідно до пункту 2.4. договору погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів, які складаються із частини погашення основної суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом за попередній платіжний період. Датою погашення щомісячних платежів є останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця.
Позичальник зобов`язується щомісячно у вказану дату здійснювати погашення щомісячних платежів шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно пункту 2.1.3. даного договору. Позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у порядку та черговості, визначених пунктом 2.8. та іншими умовами цього договору.
Розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного договору (пункт 2.5.).
Згідно з умовами, визначеними у підпункті 2.12 пункту 2 договору, кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1. договору, у разі зміни Національним Банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.
Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки.
Сторони погодили, що у випадку прострочення сплати позичальником чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад два місці та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення вимоги, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення вимоги (пункт 5.2.5.).
Згідно з пунктом 9.9. кредитного договору його складовою частиною є Додаток № 1 - перелік додаткових витрат, які несе позичальник у зв`язку з отриманням кредиту за цим договором, проте доказів, які б підтверджували існування цього додатку та підписання його позичальником суду не надано.
Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось порукою згідно з укладеними 27 грудня 2007 року між ВАТ "Універсал Банк" (кредитором) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (поручителями) договорами поруки № 066-2915/756-0871-Р/1, № 066-2915/756-0871-Р, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору (т. 1 а.с. 11-13, 14-16).
Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в сумі 86 221 швейцарських франків, що не заперечується відповідачами і підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку позичальника за 27.12.2007 (т. 1 а.с. 17).
Судом встановлено, що з 15 липня 2008 року позивач збільшив процентну ставку за кредитним договором до 12,45% річних.
Доказів виконання позивачем вимог пункту 2.12. договору щодо письмового повідомлення про вказану обставину позичальника за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки суду не надано, проте зі змісту листування між банком та ОСОБА_1 вбачається, що остання була обізнана про збільшення процентної ставки та відразу ініціювала питання її перегляду в бік зменшення, на що банк відповідав відмовою (т. 1 а.с. 87-95).
Згідно з даними виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 до грудня 2016 року включно позичальник ОСОБА_1 належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, при цьому у листопаді 2011 року нею було достроково погашено заборгованість по тілу кредиту на суму 53 581,31 швейцарських франків. Водночас у січні 2017 року у неї виникла заборгованість по тілу кредиту, у лютому 2017 року виникла заборгованість і по відсотках, а з березня 2017 року будь-які сплати за кредитним договором позичальник припинила.
23 серпня 2017 року позивач направив позичальнику та поручителям письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором, а саме: сплату простроченої заборгованості за кредитом в сумі 518,63 швейцарських франків та нарахованих відсотків в сумі 783,70 швейцарських франків, при цьому попередив, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав на 61 календарний день з моменту отримання вимоги (т. 1 а.с. 37, 38, 39, 41, 42, 43, 44).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для визнання спірної умови кредитного договору, а саме підпункту 2.12, недійсною та визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки з 10,45% до 12,45% колегія апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) та статті 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У пункті 2.12 укладеного 27 грудня 2007 року між сторонами кредитного договору зазначено, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1, договору, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.
Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово:
-                     за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до дати зміни процентної ставки. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити йому в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно умов цього договору і лише за умови повного виконання всіх зобов`язань позичальника за цим договором розірвати цей договір;
-                     протягом 7 (семи) календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки. Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом.                        Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим договором (а саме: не повернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно умов цього договору.
За правилами частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (чинної на час укладення кредитного договору від 19 вересня 2007 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
Сама по собі умова кредитного договору про право банку збільшувати в односторонньому порядку відсоткову ставку не суперечить чинній на час укладення кредитного договору нормі статті 1056-1 ЦК України.
Разом з тим, у разі підвищення банком процентної ставки на підставі відповідної умови кредитного договору, укладеного до набрання чинності Закону №661 від 09 січня 2009 року, з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 листопада 2016 року у провадженні № 6-82цс16.
Відповідного правового висновку також дійшов Верховний Суду України, у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, підстав відступити від якого Верховним Судом не встановлено, та який визнається обов`язковим у цій справі, відповідно до якого визначено, за яких умов зміна відсоткової ставки вважається чинною. Зокрема, у разі підвищення банком відсоткової ставки з`ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.  
У справі, яка переглядається, така процедура передбачена умовами підпунктів 2.12, 9.3 кредитного договору.
Зміст підпункту 2.12 пункту 2 кредитного договору викладено вище.
Відповідно до підпункту 9.3 пункту 9 кредитного договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору, за винятком випадків, передбачених цим договором, викладаються в письмовій формі та набирають чинності з моменту їх підписання уповноваженими на те представниками обох сторін.
Таким випадком, що не потребує укладення письмової угоди про внесення змін до кредитного договору є безпосередньо спірний підпункт 2.12 цього договору, яким передбачено, що неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки.
Разом з тим, як установлено матеріалами справи, відповідачем визнано обставину направлення банком та отримання позичальницею повідомлення банку про підвищення процентної ставки. 
При цьому позичальниця заперечувала проти надання згоди на таке збільшення, про що свідчать копії направленої банку заяви, яка наявна у матеріалах справи, також відповідні обставини щодо незгоди позичальниці на збільшення процентної ставки не заперечуються позивачем. Зокрема у заяві позичальниця зазначала про безпідставність збільшення відсоткової ставки та зазначала, що сам курс валюти кредитування також виріс. Указувала також на наявність на утриманні трьох дітей, що свідчить про неспроможність дострокового повернення усієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом до початку дії нової процентної ставки, а саме протягом семи календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки.
Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що є несправедливою умова спірного підпункту 2.12 кредитного договору, зокрема в частині, що неповернення достроково усієї суми кредиту є автоматичною згодою, яка не потребує письмового оформлення на збільшення обсягу зобов`язань, оскільки не повернення значної суми коштів у обмежені строки є наслідком фінансових можливостей позичальника, а не автоматичною згодою на такі зміни.
Так підставою (метою) укладення кредитного договору зі сторони позичальника є відсутність власних коштів та потреба цих коштів на споживчі потреби за умови їх повернення кредитору частинами. Автоматичне збільшення процентної ставки у разі неспроможності дострокового повернення усієї суми коштів у короткі терміни та за відсутності згоди позичальника, на переконання апеляційного суду є несправедливою (дискримінаційною) умовою договору.
Згідно з положеннями частини 5 статті 11 Закону № 1023-XII  до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
За приписами статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Ураховуючи наведене колегія апеляційного  суду погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність підстав для визнання недійсним підпункту 2.12 пункту 2 кредитного договору та підстав для здійснення перерахунку заборгованості з урахуванням процентної ставки у розмірі 10,45% річних. Такий розрахунок позивачем не спростований, та підстав вважати його необґрунтованим у суду апеляційної інстанції немає. Не оскаржено такий розрахунок, який був здійснений судом першої інстанції, також відповідачами.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для визнання недійсним підпункту 9.9 кредитного договору, колегія апеляційного суду не може визнати їх обґрунтованими враховуючи наступне.
За положеннями частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Зі змісту підпункту 9.9. пункту 9 кредитного договору вбачається, що його складовою частиною є Додаток № 1 з переліком додаткових витрат, які несе позичальник у зв`язку з отриманням кредиту за цим договором, проте жодних доказів існування цього додатку суду першої інстанції надано не було.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції Закону на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. 
Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. 
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. 
Отже, перелік додаткових витрат, які несе позичальник у зв`язку з отриманням кредиту за цим договором, має бути визначений умовами договору та погоджений сторонами, інакше, такі умови є недійсними.
Сама по собі умова підпункту 9.9 кредитного договору є відсилочною, тому на підтвердження дійсності указаної умови договору банком мало бути надано суду першої інстанції сам додаток, який підписаний сторонами.
Разом з тим суду першої інстанції такий додаток не був наданий. Суду апеляційної інстанції також не було наведено поважних причин щодо наявності об`єктивних перешкод надати цей додаток до суду першої інстанції.
За таких обставин колегія апеляційного суду визнала недоведеними доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимоги зустрічного позову про визнання недійсним підпункту 9.9 кредитного договору, а відтак наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині.
Інших доводів щодо визнання помилковим оскаржуваного рішення ні позивач ні відповідачі не заявляли, тому перевірка інших висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, судом апеляційної інстанції не здійснювалась.
Процесуальних порушень, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381,382,389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста  Києва від 12 лютого 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 21 жовтня 2020 року.

 

 
Головуючий	Т.О. Писана  	
Судді	            К.П. Приходько  	
	 С.О. Журба