Ухвала
 
06 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 583/356/18
провадження № 61-9771ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного державного нотаріального архіву, третя особа - виконавчий комітет Охтирської міської ради, про скасування виданого 22 березня 2016 року дубліката договору дарування квартири,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного державного нотаріального архіву, третя особа - виконавчий комітет Охтирської міської ради, про скасування виданого 22 березня 2016 року дубліката договору дарування квартири. 
 
Заява обґрунтована тим, що 19 листопада 2019 року їй стали відомі обставини, які спростовують висновки, викладені в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року про додержання Сумським обласним державним нотаріальним архівом вимог частин першої, другої статті 53 Закону України «Про нотаріат» при видачі дублікату договору дарування квартири від 27 травня 1997 року. Зокрема, з виконавчого комітету Охтирської міської ради вона одержала відповідь від 05 листопада 2019 року № 01-67/423/01-Н/795, в якій міський голова м. Охтирки Алексєєв І. Ю. офіційно визнав, що виконавчий комітет міської ради надавав неправдиві відповіді з інформацією про те, що договір дарування однокімнатної житлової квартири на АДРЕСА_1 був вчинений на користь Виконавчого комітету Охтирської міської ради і, починаючи з 05 червня 2002 року, квартира перебуває у власності (на балансі) виконавчого комітету, натомість, юристу КП ВЖКГ Охтирського міськвиконкому Сіротіну В. П., який підписував 27 травня 1997 року договір дарування не було доручено приймати житло саме в якості подарунка державі, а оціночна комісія не приймала від нього правовстановлюючих документів на квартиру, роздержавлення квартири після 27 травня 1997 року не відбулося, а станом на 05 листопада 2019 року її немає у власності (на бухгалтерському балансі) міськвиконкому. 
ОСОБА_1 вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що договір дарування квартири від 27 травня 1997 року є неукладеним, тому факт прийняття дарунка обдарованою особою відсутній, а у зв`язку з тим, що виконавчий комітет Охтирської міської ради не був власником квартири, тому він не мав права доручати міському голові та ОСОБА_3 вживати заходи щодо одержання дубліката договору дарування та подальшої реєстрації речового права на нерухоме майно. 
ОСОБА_1 посилаючись на те, що з листа виконавчого комітету Охтирської міської ради від 05 листопада 2019 року вбачаються нові обставини, які вказують на те, що як оригінал, так і дублікат договору дарування квартири від 27 травня 1997 року, виданий 05 червня 2002 року ОСОБА_3 нотаріусом Кобзар (Збражською) Н. П. , не були втраченими, а внаслідок недбалості та прямого умислу вказаних осіб виявилися прихованими докази, які б могли спростувати факти, покладені в основу помилкових судових рішень, ухвалених у 1999 - 2013 роках та навмисно введено в оману суд в усіх справах, на судові рішення в яких суд посилається у цій справі. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що відомості, викладені у листі виконкому від 05 листопада 2019 року № 01-67/423/01-Н/795, є нововиявленими обставинами, які могли б вплинути на висновки суду, якби були відомі під час розгляду цієї справи.
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
 
30 червня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу для продовження розгляду.
 
У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 травня 2020 року залишено без руху для зазначення поважної причини пропуску строку на касаційне оскарження та надання доказів на підтвердження підстав пропуску цього строку.
 
У серпні 2020 року  ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій зазначила, що відповідно до частини третьої розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (у редакції від 23 травня 2020 року) строк на касаційне оскарження нею не пропущено.
 
Положення до частини третьої розділу ХІІ «Прикінцеві положення» (у редакції від 18 червня 2020 року, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно навести поважну причину пропуску строку на касаційне оскарження та надати докази на підтвердження підстав пропуску цього строку.
 
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Суд касаційної інстанції вважає за необхідне продовжити  ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2020 року.
 
Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити  ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2020 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк