УХВАЛА
29 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № П/857/3/19
адміністративне провадження № К/9901/34842/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року
у  справі № П/857/3/19
за позовом ОСОБА_1 
до Голови Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича Андрія Зіновійовича 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив:
- визнати, що віднесення головою Львівського окружного адміністративного суду Ланкевичем А. З. затребуваних в його запиті на інформацію копій документів (присяга судді, посвідчення судді, витяг з протоколу про призначення голови суду, положення, яке встановлює повноваження та обов`язки голови Львівського окружного адміністративного суду) до службової інформації з обмеженим доступом, є протиправною дією;
- визнати, що голова Львівського окружного адміністративного суду, не надавши позивачу копій документів, які були перераховані в його запиті на інформацію від 11 квітня 2019 року, порушив вимогу статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим здійснив адміністративне правопорушення;
- зобов`язати голову Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича А. З. надати йому копії документів у відповідності до його запиту на інформацію від 11 квітня 2019 року;
- визнати, що надання йому головою Львівського окружного адміністративного суду Ланкевичем А. З. неправдивої інформації стосовно посвідчення судді є його протиправною дією.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року, відмовлено в задоволенні позову.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову та у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
17 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № П/857/3/19.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України   серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього   Кодексу   позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 2 частини шостої   статті 12 КАС України, для цілей цього   Кодексу    справами незначної складності є, зокрема, справи стосовно оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Предметом розгляду цієї справи є зобов`язання голови Львівського окружного адміністративного суду Ланкевича А. З. надати позивачу копії документів у відповідності до його запиту на інформацію від 11 квітня 2019 року, а отже в силу вимог п. 2 ч. 6 ст. 12 КАС України віднесена для цілей цього кодексу до категорії справ незначної складності.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Також позивачем у касаційній скарзі заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
Як встановлено з матеріалів касаційної скарги, та відповідно до інформації з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» (ДСС), повний текст постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року складено 09 жовтня 2020 року. 
Вперше скаржник звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду 10 листопада 2020 року, тобто у межах 30-денного строку.
Проте, ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року вперше подану касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку з не зазначенням підстав касаційного оскарження відповідно до частини 4 статті 328 КАС України.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№ 0102931636356), копія ухвали суду від 30 листопада 2020 року отримана скаржником 09 грудня 2020 року.
Повторно позивач направив уточнену касаційну скаргу до Верховного Суду 15 грудня 2020 року.
Наведене підтверджується долученими до касаційної скарги копіями документів.
Відповідно до вимог частини третьої статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
На підставі викладеного, керуючись статтями    3,   12, 328,   333 КАС України,      
УХВАЛИВ:
1. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № П/857/3/19.
4. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду