ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7452/19                                        Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І. В.
Провадження № 22-ц/818/4612/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретарів судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Бондарєвої І.В., по цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, вказуючи, що батьками позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00022420163 від 22.03.2019 ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_5 та позивач є рідними сестрами. ОСОБА_6 20.11.1947 уклала шлюб із ОСОБА_7 та взяла його прізвище « ОСОБА_8 ». У ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_10 є племінницею позивача ОСОБА_1 У міському відділі ДРАЦС м. Харкова 02.12.2015 було зареєстровано факт смерті невідомої жінки на вигляд 60-70 років (лікарське свідоцтво про смерть № 1907-С/2015), актовий запис № 17634. На підставі Висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану № 115/05-48 від 17.10.2019, в актовому записі 17634 від 02.12.2015 про смерть були здійснені зміни, а саме: прізвище померлого з «Невідоме» змінено на « ОСОБА_8 », ім`я з « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_12 », по батькові з « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_13 », вік « ОСОБА_14 » змінено на « ОСОБА_14 », дата народження з «Інформація відсутня» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Також 29.10.2019 було видане повторно Свідоцтво про смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 65 років в місті Харкові, про що 02.12.2015 складено відповідний актовий запис № 17634. Відповідно до Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_10 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном. Позивач зазначає, що вона має намір, як тітка померлої ОСОБА_10 , прийняти спадщину, що відкрилась після її смерті. Часом відкриття спадщини є дата смерті спадкодавця, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, а саме через те, що смерть ОСОБА_10 була зареєстрована як смерть невідомої особи до 17.10.2019 та повторне свідоцтво про її смерть було видане 29.10.2019, тому позивач не змогла оформити своєчасно своїх спадкових прав. Просить суд визначити їй додатковий строк у три місяці з дня набрання чинності рішення суду, для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Від представника відповідача Харківська міська рада – Закревського А.О. 30.01.2020 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис №17634 від 02.12.2015 та зі змінами від 24.10.2019). Отже позивач мав би звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до 23.04.2015, проте звернулася лише 04.11.2019. Отже, позивач вважається такою, що не прийняла спадщину. Харківська міська рада у випадку не прийняття особою спадщини, на виконання вимог статті 1277 ЦК України, повинна виконати законний обов`язок щодо подання до суду заяви про визнання майна, що належало на праві приватної власності ОСОБА_10 , відумерлою спадщиною та її передачу у комунальну власність територіальної громади міста Харкова. Позивачем вказано, що поважною причиною пропущеного строку є факт реєстрації померлої в якості невідомості особи та тривалий процес щодо внесення змін до актового запису про смерть № 17634. Відомості щодо того, яким чином вказану обставину слід вважати такою, що об`єктивно та непереборно не давало можливості звернутися позивачу до нотаріальної контори – позивач не надав. Не надано доказів того, що перешкоджало позивачу внести зміни до актового запису в 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. Відсутність таких доказів є підставою для відмови у задоволенні позову у відповідності до практики Верховного Суду від 25.04.2019 по справі № 761/794/15-ц. Законодавством передбачено ще одну можливість подати заяву про прийняття спадщини, зокрема, за допомогою засобів поштового зв`язку.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ХМР про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
В апеляційній скарзі ХМР просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки воно було ухвалене судом без з`ясування усіх необхідних обставини, що мають значення для справи, а встановлені факти (обставини) не доведено належними, допустимими і достатніми доказами. 
Рада вказала, що ОСОБА_10  померла ІНФОРМАЦІЯ_6  (актовий запис №17634 від 02.12.2015 та зі змінами від 24.10.2019), отже позивач мав би звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до 23 квітня 2015 року, проте звернулася лише 04 листопада 2019 року (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.11.2019 №58442663). Внаслідок цього ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину.
Зазначила, що необхідність внесення відповідних відомостей у актовий запис про смерть ОСОБА_10 жодним чином не позбавляло позивача звернутись до нотаріальної контори із відповідною заявою, жодних труднощів щодо цього матеріали даної справи не містять. Не містить цивільна справа і доказів того, що саме перешкоджало ОСОБА_1 внести зміни до актового запису в шести місячний строк для прийняття спадщини.
Послалась на те, що Касаційним цивільним судом Верховного Суду було закріплено висновок у постанові від 13.12.2018 по справі № 459/295/16-ц (провадження № 61-19401св18), що якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15.
Зазначила, що судом не було з`ясовано відомості яким чином внесення змін в актовий запис про смерть перешкоджали позивачу звернутись до нотаріальної контори (або через засоби поштового зв`язку) із заявою про прийняття спадщини, а позивачем на підтвердження цього не було надано відповідних доказів.
Вказала із посиланням на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 28.10.2019 по цивільній справі №761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), що, надаючи додатковий строк для прийняття спадщини, суд першої інстанції мав би дослідити також, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення про відкриття спадщини, чи викликав спадкоємця, у томі числі шляхом публічного оголошення у пресі.
ОСОБА_1 не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до правила ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, які відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України належним чином повідомлялись про розгляд справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якоюсуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Наведеній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , копія якого надана позивачем (а. с. 8).
ОСОБА_16 17.09.1961 уклала шлюб з ОСОБА_17 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_18 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1019 (а. с. 9)
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00022420163 від 22.03.2019, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 10-11)
ОСОБА_6 20.11.1947 року уклала шлюб із ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян або державну реєстрацію шлюбу (а. с. 13).
Таким чином, ОСОБА_19 та позивач ОСОБА_2 є рідними сестрами.
У ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_10 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а. с. 14).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_10 
ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте відомості про її смерть були внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян як зміни до актового запису 17634 від 02 грудня 2015 року про смерть невідомої жінки лише 24.10.2019, на підставі Висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану № 115/05-48 від 17.10.2019, а саме були змінені відомості про померлого: прізвище з «Невідоме» змінено на « ОСОБА_8 », ім`я з « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_12 », по батькові з « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_13 », вік « ОСОБА_14 » змінено на « ОСОБА_14 », дата народження з «Інформація відсутня» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». (а. с. 17-18)
29 жовтня 2019 року було видане повторно Свідоцтво про смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 65 років в місті Харкові, про що 02.12.2015 складено відповідний актовий запис № 17634 (а. с. 19)
Також судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно (Довідка № 188531502 від 13.11.2019 р.) ОСОБА_10 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном. (а. с. 20-21).
Позивач 22.11.2019 звернулась до ХДНК № 4 із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №543П/2019 (а. с. 40)
Як вбачається з повідомлення ХДНК № 4 від 20.03.2020, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 була заведена спадкова справа №543П/2019, яка містить заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, заповіт від імені ОСОБА_10 не посвідчувався. ОСОБА_1 27.11.2019 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а. с. 77)
Так, згідно з постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори – Герасимової О.О. від 27.11.2019 ОСОБА_20 , який діє від імені ОСОБА_1 на підставі її довіреності, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. (а. с. 41-42).
Таким чином, позивач, звернувшись 27.11.2019 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , пропустила строк, передбачений ст.1270 ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_7 смерть ОСОБА_10 була зареєстрована як смерть невідомої особи, та до цього часу у позивача були відсутні достовірні відомості про смерть племінниці, отже, позивач не міг з`явитись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, що є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За правилом ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 судам роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Свою позицію у справі ХМР мотивувала, зокрема, посиланням на правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 13.12.2018 по справі № 459/295/16-ц (провадження № 61-19401св18).
Так, суд касаційної інстанції вказав, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.
Колегія суддів вважає, що обставини справи, що була розглянута касаційним судом не є тотожними обставинам справи, що наразі перебуває у провадженні апеляційного суду.
У справі № 459/295/16-ц факт смерті спадкодавця був вчасно та належним чином зафіксований, тоді як у цій справі реєстрація факту смерті ОСОБА_10 відбулась ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто після чотирьох років після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 на відміну від справи, розглянутої касаційним судом, є спадкоємцем не першої, а третьої черги як рідна тітка ОСОБА_10 , тобто між спадкодавцем та спадкоємцем у даній справі не було такого близького родинного зв`язку, що об`єктивно впливає на рівень їх спілкування за життя спадкодавця та можливість вчасно дізнатися про його смерть.
Не грунтуються на вимогах закону посилання ХМР на те, що позивач не була позбавлена можливості вчасно звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки станом на 23.10.2015 смерть ОСОБА_10 не була офіційно встановлена та засвідчена належним чином.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач могла дізнатись про смерть племінниці раніше ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Наведене свідчить, що при ухваленні рішення районним судом були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        А.В. Котелевець.

                                                                       О.М. Хорошевський.