ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/547/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г.
суддів: Бєляновського В.В., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання – Чеголя Є.О.
Представники сторін в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра»
на рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 
у справі № 916/547/20
за позовом Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» 
до відповідача Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» 
про стягнення 15 562,40 грн.
за зустрічним позовом Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» 
до відповідача Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» 
про розірвання договору

суддя суду першої інстанції – Щавинська Ю.М.
місце ухвалення: м. Одеса, господарський суд Одеської області 
повний текст рішення складено – 14.09.2020

В С Т А Н О В И В:

02.03.2020 Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного Виробничо-Торгового підприємства «Екстра», в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 15 445,40 грн., 3% річних у сумі 117 грн., а також судові витрати. 
Доводи Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» по первісному позову.
01.11.2018 між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (УЛАСП) та Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» (Користувач) укладено договір №Т3-113/11/18А.
Даний договір не є нікчемним, недійсним не визнавався, відповідачем припинений не був.
Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» порушено умови договору №ТЗ-113/11/18А в частині оплати суми щорічної винагороди за період з 27.10.2019 по 27.10.2020.
16.03.2020 Приватне виробниче-торгове підприємство «Екстра» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав», в якій позивач за зустрічним позовом просить суд розірвати договір №ТЗ-113/11/18А від 01.11.2018, укладений між ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» та ПВТП «Екстра», з 8 січня 2020 року.
Доводи Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» по зустрічному позову.
Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» на виконання своїх зобов`язань за договором платіжним дорученням від 21.12.2018 сплачено Приватній організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» щорічний платіж в сумі 12 871,20 грн. за період з 01.11.2018 по 01.11.2019.
28.10.2019 представник Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» електронною поштою повідомив Приватне виробничо-торгове підприємство «Екстра» про зміни в законодавстві та запропонував переукласти існуючий договір, не повідомивши про нову ставку роялті.
26.11.2019 відповідач за зустрічним позовом електронною поштою повідомив Приватне виробничо-торгове підприємство «Екстра» про нову ставку роялті, яка збільшилась більш ніж на 100%.
03.12.2019 електронною поштою позивач за зустрічним позовом повідомив відповідача за зустрічним позовом, що дія попереднього договору не пролонгується, а можливість укладання нових договорів розглядається.
10.12.2019 Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» за допомогою кур`єрської доставки «Нова пошта» було направлено відповідачу за зустрічним позовом додаткову угоду про припинення дії договору. Поштове відправлення було отримано відповідачем за зустрічним позовом 11.12.2019.
Пропозиція Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» припинити договір відповідачем за зустрічним позовом була проігнорована.
Ігнорування відповідачем за зустрічним позовом пропозиції позивача припинити дію договору, зроблену в порядку, передбаченому ст. 188 ГК України, є підставою розірвання договору в судовому порядку з 08.01.2020.
Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» не є організацією колективного управління, не значиться в реєстрі таких організацій.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 позов Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» до Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» про стягнення 15 562,40 грн. залишено без розгляду.
У задоволенні позову Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» до Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» про розірвання договору – відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано наступним.
Залишаючи без розгляду позов Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» суд першої інстанції зазначив, що позивач за первісним позовом не з`являвся у судові засідання, не повідомляв (окрім трьох), при цьому, про причини відсутності та не надав клопотання про розгляд справи без його участі, зважаючи на те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 13 ГПК України), суд дійшов висновку, що позовна заява Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст.    26 ГПК України.
Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви про розірвання договору, судом зазначено наступне.
Строк дії договору, наслідки його розірвання та інші умови погоджено сторонами у розділі 6 договору, відповідно до п. 6.2. якого у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання, зазначеної у п. 6.1 дати, дія договору    вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення.
Враховуючи погоджений сторонам строк дії договору до 01.11.2019, суд зазначив, що повідомлення про не продовження строку дії договору та його припинення має бути надіслано стороною в термін з 01.10.2019 по 31.10.2019. В іншому випадку строк дії договору буде автоматично пролонгований на один рік.
Проте, Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» у період з 1.10.2019 по 31.10.2019 на адресу відповідача за зустрічним позовом не було направлено повідомлення про припинення дії договору в порядку п. 6.2. договору, отже, спірний договір продовжився порядку, встановленому п.6.2. договору на наступний рік.
При цьому судом зазначено, що можливість надсилання повідомлення про припинення дії поточного договору після моменту його продовження умовами договору не передбачено. 
Оскільки, сторони не передбачили можливості розірвання договору в односторонньому порядку на вимогу зацікавленої сторони, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» про розірвання договору.
          При цьому, судом першої інстанції зазначено, що обставина втрати Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» статусу організації колективного управління, оскільки договором не передбачене його автоматичне припинення у разі втрати такого статусу, натомість умови договору свідчать, що у такому разі УЛАСП автоматично набуває статусу повіреного, що діє на підставі статті 46 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Крім того, суд зазначив, що можливість стягнення сум по договору не знаходиться у безпосередній залежності від чинності такого договору. Натомість, вказані обставини стосуються питання виконання договору, що в даному випадку не є предметом доведення в межах даної справи з огляду на залишення без розгляду позовної заяви Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав».
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Приватне виробничо-торгове підприємство «Екстра» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить: 
-          скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02 вересня 2020 року у справі №916/547/20 в частині відмови Приватному виробничо-торговому підприємству «Екстра» у задоволенні зустрічного позову про розірвання договору.
-           ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» до Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» та розірвати договір №ТЗ-113/11/18А від 01.11.2018 - з 08 січня 2020 року.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
-          Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки обставинам втрати ПО «УЛАСП» з 22.04.2019 статусу організації колективного управління, а також обставинам нікчемності умов п.6.8 договору №ТЗ- 113/11/18А від 01.11.2018, за яким у випадку втрати ПО «УЛАСП» статусу організації колективного управління ПО «УЛАСП» автоматично набуває статусу повіреного, що діє на підставі статті 46 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Скаржник зазначає, що відповідно до положень ст.5 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» організація колективного управління є неприбутковою організацією, утворюється в організаційно-правовій формі громадського об`єднання (громадська організація або громадська спілка) зі статусом юридичної особи, єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених ст.12 цього Закону.
Відповідач за зустрічним позовом не відповідає наведеним вимогам, його правовий статус - приватна організація.
Так за твердженням скаржника, відповідач ще з 22 квітня 2019 року, тобто в період дії договору, не мав статусу організації колективного управління, та таким чином не мав права надавати будь-кому право (невиключну ліцензію) на використання в комерційної діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання. Проте лише з листопада 2019 року та не в порядку, передбаченому договором, відповідач ініціював перед позивачем процедуру переукладення договору №ТЗ-113/11/18А з іншою юридичною особою (Громадська спілка замість Приватної організаціі) та на вкрай невигідних умовах.
-          скаржник зазначає, що суд не надав належної оцінки пункту 6.8 договору, за яким у випадку втрати УЛАСПом статусу організації колективного управління цей Договір залишається чинним, а УЛАСП автоматично набуває статусу повіреного, що діє на підставі статті 46 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Проте, положення цього пункту є нікчемними з огляду на те, що правовідносини між ліцензіаром та ліцензіатом за ліцензійним договором та правовідносини між довірителем та повіреним за договором доручення є різними за своєю правовою природою, різними є суб`єктний склад, зміст правовідносин, способи та порядок виконання цих договорів, тому автоматична зміна статусу ліцензіара на повіреного є неможливою;
-          суд першої інстанції не надав оцінки тім обставинам, що з 15.04.2019 позивач за зустрічним позовом фактично припинив користування приміщеннями, визначеними у дислокації до договору, на території яких за умовами договору №ТЗ-113/11/18А від 01.11.2018р. ПО «УЛАСП» надавалось право (невиключну ліцензію) на використання в комерційної діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання у цих приміщеннях;
-           судом першої інстанції не враховані всі правові підстави позову, зокрема, визначені ст.188 ГК України, ст.627 ЦК України.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
26.10.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» надійшла відповідь на апеляційну скаргу, у якому вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви обґрунтованим.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно – західного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» на рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №    916/547/20.
Призначено справу № 916/547/20 до розгляду на 17.11.2020 о 15:00 год.
Ухвалою Південно – західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 в задоволенні клопотання Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» про участь у судовому засіданні 17.11.2020 о 15:00 в режимі відео конференції по справі №916/547/20 - відмовлено.
Представники сторін в судове засідання не з`явились.
17.11.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» надійшло клопотання про відкладення розгляду, яке обґрунтовано тим, що адвокат Полілова С.І. в зв`язку з раптово виникне ними сімейними обставинами не має можливості прийняти участь у судовому засіданні.
Дослідивши зміст поданого клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а також зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 04.05.2020 № 343 щодо дозволу діяльності адвокатів та положення статті 197 ГПК України щодо можливості участі учасників справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, колегія суддів дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника скаржника, відхиливши заявлене клопотання.
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
01.11.2018 між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (УЛАСП), що здійснює колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права та суміжних прав відповідно до Закону України «Про авторське право та суміжні права», та Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» (Користувач) було укладено договір № Т3-113/11/18А.
Згідно п.3.1 договору Користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає Користувачу на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, Користувач в свою чергу зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та Закону.
Відповідно до п. 3.3 договору Користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті), має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється.
Незважаючи на дату укладення договору, Користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний) період, в якому було укладено договір. Перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору.
Розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості товарів, що використовуватимуться Користувачем під час дії договору та частоти їх використання.
Приписами п. 3.4 договору встановлено, що Користувач зобов`язується не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані твори за формою, наведеною у додатку №3 до даного договору.
Відповідно до п. 3.6 договору, якщо Користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4 місяці, то Користувач повинен сплатити УЛАСП штраф, що складає 100 % від розміру простроченого платежу. Крім цього, у разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за Строк у повному обсязі.
Згідно до п. 6.1, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.11.2019, а в частині невиконання фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань – до їх повного виконання.
У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної у п. 6.1 дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення (п. 6.2 договору).
Додатком №2 до договору сторони погодили, що розмір щомісячного платежу має складати 250 грн. за кожен заклад користувача, зазначений у відповідних додатках до договору; загальний розмір щорічного платежу з дня набуття чинності договору становить 12 871,20 грн.
Із залучених позивачем за зустрічним позовом роздруківок листування (електрона пошта) між сторонами, місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом було запропоновано Приватному виробничо-торговому підприємству «Екстра» у зв`язку із змінами в законодавстві переукласти договір.
З пояснень позивача за зустрічним позовом, що відповідачем за зустрічним позовом у своїх заявах по суті справи не заперечувалось, місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем 03.12.2019 було надіслано на електронну пошту Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» повідомлення про відсутність наміру пролонгації договору.
Відповідна додаткова угода про припинення договору, за твердженням позивача за зустрічним позовом, була направлена ним відповідачу за зустрічним позовом також за допомогою кур`єрської доставки «Нова пошта», у підтвердження чого до матеріалів справи залучено експрес-накладну, яка оформлена 10.12.2019. Відповідне поштове відправлення було отримано Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» 11.12.2019, про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка відстеження поштового відправлення (т.1 а.с.130).
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» відповідно до наступного.
З урахуванням вимог апеляційної скарги, а також приписів статті 269 ГПК України, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області лише в частині відмови у задоволенні позову Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» до Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» про розірвання договору.
Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору, позивач за зустрічним позовом зазначає про розірвання спірного договору з 08.01.2020, посилаючись на правові норми, а саме ч.ч. 2-5 статті 188 ГК України, тобто розірвання останнього в односторонньому порядку.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, позивач зазначає про розірвання договору в односторонньому порядку шляхом направлення повідомлення про припинення дії договору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі коли законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи.
Аналізуючи умови договору щодо наявності у сторін права розірвання договору в односторонньому порядку, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, відповідно до якої:
Строк дії договору, наслідки його розірвання та інші умови погоджено сторонами у розділі 6 договору, відповідно до п. 6.2. якого у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання, зазначеної у п. 6.1 дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення.
Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін.
Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслано засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.  
Якщо жодна із сторін не повідомляє іншу сторону про припинення дії цього договору протягом місяця до завершення строку дії договору (через що договір продовжить свою дію на той самий строк), то розмір платежів за цим договором збільшується на двадцять відсотків і так кожного разу, коли дію договору буде продовжено.
Отже, зі змісту наведених положень договору, враховуючи погоджений сторонам строк дії договору до 01.11.2019, то повідомлення про не продовження строку дії договору та його припинення має бути надіслано стороною в термін з 01.10.2019 по 31.10.2019. В іншому випадку строк дії договору буде автоматично пролонгований на один рік.
Проте, у зазначений період Приватним виробничо-торговим підприємством «Екстра» на адресу відповідача за зустрічним позовом не було направлено повідомлення про припинення дії договору в порядку п. 6.2. договору.
Таким чином, спірний договір продовжився в порядку, встановленому п.6.2. договору на наступний рік.
Колегія суддів зазначає, що можливість надсилання повідомлення про припинення дії поточного договору після моменту його продовження умовами договору не передбачено. Не встановлена умовами договору також і можливість розірвання договору в односторонньому порядку шляхом надіслання відповідної вимоги про розірвання такого договору.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» про розірвання договору, оскільки сторони спірного договору передбачили можливості розірвання договору в односторонньому порядку на вимогу зацікавленої сторони
Відхилення аргументів апеляційної скарги. 
Колегія суддів не приймає доводи скаржника, стосовно втрати ПО «УЛАСП» з 22.04.2019 статусу організації колективного управління, а також обставинам нікчемності умов п.6.8 договору №ТЗ- 113/11/18А від 01.11.2018, за яким у випадку втрати ПО «УЛАСП» статусу організації колективного управління ПО «УЛАСП» автоматично набуває статусу повіреного, що діє на підставі статті 46 Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Так, за твердженням скаржника, відповідач ще з 22 квітня 2019 року, тобто в період дії договору, не мав статусу організації колективного управління, та таким чином не мав права надавати будь-кому право (невиключну ліцензію) на використання в комерційної діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання. 
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ними цілей. Проте у ході виконання договору можуть виявитися обставини, які хоча і не були враховані сторонами при укладенні договору, але можуть істотно впливати на інтереси однієї чи обох сторін. Саме на ці випадки розраховані правила статті 652 ЦК України, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.
За загальним правилом зміна обставин вважається істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання (частина 1 статті 652 ЦК України).
Однак, колегія суддів зазначає, що події які відбулися в організаційно правовій формі Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав», а також враховуючи предмет та мету договору №Т3-113/11/18А від 01.11.2018, приймаючи правові норми Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» та Закону України «Про авторське право і суміжні права» в даному випадку має місце саме змін істотних обставин, якими керувалися сторони при укладенні спірного договору. 
Проте, в даному випадку, звертаючись до суду із зустрічним позовом про розірвання договору, Приватне виробничо-торгове підприємство «Екстра» правовими підставами позову не визначено ані положення ст. 651 ЦК України, ані положення ст. 652 ЦК України.
Згідно з частиною 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 
Визначені наведеними нормами ГПК України права, що належать тільки позивачу, певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.
Колегія суддів звертається до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17.
Згідно зі статтею 14 ГПК України («Диспозитивність господарського судочинства») суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відтак зміна предмету означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, підстава позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд, позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.
Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.
Формулюючи викладені вище висновки, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які він послідовно надає стосовно принципу диспозитивності у господарському судочинстві (постанови Верхового Суду від 08.05.2018 у справі 922/1249/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15).
Також, не приймаються доводи апеляційної скарги щодо не врахуванням судом першої інстанції правові підставі позову, зокрема, визначені ст.188 ГК України.
Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, за ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зміна умов договору чи його розірвання в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору,   яке вже відбулося.
Отже, однією з підстав розірвання договору є саме істотне порушення стороною цього договору.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Висновки апеляційного господарського суду:
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 у справі №   916/547/20 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне виробничо-торгове підприємство «Екстра».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 19.11.2020.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                          В.В. Бєляновський

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук