КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
16 жовтня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Унікальний номер справи № 761/24484/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11899/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
                   в с т а н о в и в :
 
У червні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 13 568,57 грн. за кредитним договором № б/н від 09 лютого 2011 року та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. 
Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 лютого 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі - 13 568,57 грн., яка складається з наступного: 1 913,74 грн. - заборгованість за кредитом; 8 533,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 999,32 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 622,31 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 2-4).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК»задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 лютого 2011 року у розмірі 1 913,74 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 58-62).
Не погодившись з рішенням районного суду, 04 серпня 2020 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилова О.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 65-78).
На обґрунтування скарги зазначила, що  відсутність підпису на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладеність кредитного договору та відсутність заборгованості. Відповідач, користуючись кредитними коштами та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Суд не звернув уваги на те, що відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки, яку відповідач особисто підписав, визначено: тип картки, базова процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення платежів, порядок нарахування пені, розмір комісії. Тобто сторонами при укладенні договору було досягнуто усіх істотних умов договору. Вважає, що не може бути взята до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року, оскільки відповідачем не  заперечувалися умови договору. 
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення процентів за користування кредитомта неустойки.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.
 
Судом встановлено, що 09 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  (а.с. 9).
За змістом анкети-заяви відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг. 
У анкеті-заяві відповідач зазначив, що бажає отримати кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., проте відсутня інформація яку саме картку було видано відповідачу, який рахунок відкрито на його ім`я та чи отримав він Пам`ятку клієнта.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» (а.с. 10).
У вказаній довідці передбачено, що розрахунок Банком процентів на залишок особистих коштів клієнта - 10 % річних, базова процентна ставка в місяць - 3 %, комісія за кредитне обслуговування за зняття коштів готівкою - 4 % від суми операції, 4 % + 5 грн. в банкоматах інших банків України, 4 % + 30 грн. в іноземних банкоматах, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. 
Також до анкети-заяви було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 11-34).
До позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучив розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09 лютого 2011 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за якими станом на 31 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі - 13 568,57 грн., яка складається з наступного: 1 913,74 грн. - заборгованість за кредитом; 8 533,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 999,32 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правило надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 622,31 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8).
Банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача позивач не надавав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за несвоєчасну сплату кредиту, штрафи та відсотки за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на анкету-заяву, довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету та довідку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені за прострочення погашення кредиту, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України  доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 лютого 2011 року. 
При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що згідно довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем 09 лютого 2011, сторонами погоджено та визначено розмір та порядок нарахування відсотків, пені та штрафів за прострочення погашення кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2011 року відповідачу була видана кредитна картка.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 лютого 2011 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , станом на 08 лютого 2014 року заборгованість за тілом кредиту становила 1 948,32 грн., нараховані проценти 4,81 грн., загальна заборгованість за процентами 65,40 грн., пеня та комісія 0 грн., що у загальній сумі становило 2 018,53 грн. (а.с. 7).
Відповідач 11 лютого 2014 року сплатив в рахунок погашення заборгованості 2 015,00 грн. та заборгованість за тілом кредиту, пенею та комісією була відсутня, крім заборгованості за процентами у розмірі 16,89 грн., яка у подальшому станом на 01 березня 2014 року рахувалася як погашена.
До суду не надано доказів строку дії договору від 09 лютого 2011 року та доказів його продовження після 11 лютого 2014 року, тому Банком не доведено, що нарахування заборгованості після 11 лютого 2014 року відбувалося саме за цим договором.
З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3,53 грн.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 622,31 грн. - штраф (процентна складова).
З довідки про умови кредитування, підписаної ОСОБА_1 09 лютого 2011 року вбачається, що штраф за порушення строків платежів за договором більше, ніж на 30 днів, становить 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії (а.с. 10).
Заяву про застосування строку позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦК України), як підставу відмови в позові відповідач ОСОБА_1 не заявляв.
Оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашав заборгованість за тілом кредиту з порушенням строків, позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів підлягають задоволенню частково. Отже, з відповідача слід стягнути 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 97,60 грн. штраф (5 % від суми заборгованості за кредитом з урахуванням процентів: 1948,32 грн. + 3,53 грн. ? 5 %).
Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів та штрафів із ухваленням нового про часткове задоволення цих позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (5,16 %) 148,68грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується платіжним дорученням (а.с. 71).
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  - задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року  скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафів та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) - 3 (три) грн. 53 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та 597 (п`ятсот дев`яносто сім) 60 коп. штрафів за договором № б/н від 09 лютого 2011 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570)  148 (сто сорок вісім) грн. 68 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова