ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/1474/20	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/983/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Міщій О. Я., Ходоровський М. В., 

       розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 599/1474/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, ухваленого суддею Іваницьким О.Р., -

В С Т А Н О В И В:
       Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він не дає коштів на його утримання.
       Заочним рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 року позов задоволено. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року і до його повноліття.
       Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу про його оскарження. Вважає, оскаржуване заочне рішення таким що не відповідає вимогам закону та просить рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06.08.20 року по справі №599/1474/20 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постійно забезпечує дитину одягом, продуктами харчування та іншими матеріалами.
       Позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази матеріальних та фінансових можливостей відповідача для утримання дитини, як підстави для стягнення аліментів.
       Визначений судом розмір аліментів є значним і не підйомним для відповідача, судом не враховано при прийнятті рішення матеріальний стан відповідача, його стан роботи, наявність на утриманні інших осіб.
       Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги всі обставини справи, не враховано матеріальний стан відповідача, справу розглянуто без його участі, а саме рішення не є достатньо обгрунтованим, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.
       Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
       До суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_1 в якому він просить відкласти розгляд справи, дане клопотання до задоволення не підлягає виходячи з наступного.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.
       Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вірно виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів.
       Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
       Судом встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2003 року що підтварджується свідоцтвом про одруження1 НОМЕР_1 .
        Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       З довідки Тернопільської міської ради від 24 липня 2020 № 277/09 вбачається, що ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на повному утриманні позивачки ОСОБА_2 . 
       Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
       Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. 
       За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 грн, оскільки такий розмір відповідає інтересам дитини та судом враховані положення частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру алімертів. 
       Доводи апеляційної скарги що матеріальне становище відповідача не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн колегія суддів вважає необгрунтованими.        
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції. Відповідач є працездатним, та може виконувати обов`язки по утриманню сина. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.
       Ураховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанцій визначив розмір аліментів на дитину з батька відповідно до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону. 
       Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і також не можуть бути підставою для скасування рішення суду. 
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. 

       Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -
       
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, окрім випадків, встановлених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.        

       Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.

Головуюча:                                                         Г.М. Шевчук

Судді:                                                         О.Я. Міщій 

                                                                        М.В.Ходоровський