ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2501/19                                                                              Суддя першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 листопада 2020 року                                                                            м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Чаку Є.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 07 травня 2019 року № КВ922/1521/АВ/ТД/ФС-345 про накладення штрафу у розмірі 125190 грн 00 коп.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_2 повідомила, що працювала у ФОП ОСОБА_1 без офіційного працевлаштування в період з 16 червня 2018 року по 22 січня 2019 року, на підтвердження чого надала копії первинних документів. У зв`язку з цим відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу за використання найманої праці з порушенням трудового законодавства є законною і обґрунтованою. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що зміст апеляційної скарги зводиться до переоцінки доказів, які вже були належним чином досліджені судом першої інстанції. ФОП ОСОБА_1 наголошує на тому, що факт трудових відносин був спростований ОСОБА_2 , яка допитана судом першої інстанції у якості свідка. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності позивача згідно з КВЕД є 47.21 «Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах».
ОСОБА_2 01 квітня 2019 року звернулася до Головного управління Держпраці у Київській області зі скаргою, у якій повідомила, що була допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору та без виплати заробітної плати. Заявник просила накласти на роботодавця фінансові санкції відповідно до ст. 265 КЗпП України. 
Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області Лесь О.В. було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, від 16 квітня 2019 року № КВ922/1521/АВ.
Під час проведення інспекційного відвідування позивачу вручено вимогу від 15 квітня 2019 року №922 про надання документів на підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 .
За підсумками інспекційного відвідування встановлено наявність порушень вимог законодавства, а саме: 
-          в порушення вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України не укладено трудовий договір між власником підприємства та одним працівником ( ОСОБА_2 ); 
-          у порушення ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір не укладено в письмовій формі з одним працівником ( ОСОБА_2 ); 
-          у порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України одного працівника ( ОСОБА_2 ) допущено до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу
ФОП ОСОБА_1 подав зауваження на акт інспекційного відвідування від 23 квітня 2019 року.
Головне управлінням Держпраці у Київській області винесло постанову від 07 травня 2019 року № КВ922/1521/АВ/ТД/ФС-345, якою наклало на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190 грн 00 коп. згідно зі ст. 265 КЗпП України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправним і скасування. 
Приймаючи рішення задоволення адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що розпорядчі документи, на підставі яких проведено інспекційне відвідування по факту звернення ОСОБА_2 , не містять будь-яких відомостей щодо попереднього отримання відповідачем погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), на проведення позапланового заходу, що є порушенням вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Також суд першої інстанції встановив, що документально підтверджених відомостей щодо працевлаштування ОСОБА_2 під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не виявлено, в акті інспекційного відвідування про такі відомості не зазначено.
Крім того суд першої інстанції взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 є місцевою активісткою і перед відкриттям магазину за власним бажанням та з власної ініціативи допомогла з організацією приміщення та рекламуванням магазину у соціальних мережах. В подальшому відносини з ОСОБА_2 зіпсувались, у зв`язку з чим вона попросила певну суму за свою допомогу. Після відмови у наданні коштів ОСОБА_2 подала скарги у всі можливі державні органи. Також позивачем пояснив, що коштів ОСОБА_2 за допомогу не виплачував, не обговорював виконання нею жодних функцій у магазині, в тому числі, щодо приймання товару, виконання функцій продавця. Видаткові накладні, які додані до скарги ОСОБА_2 , були викрадені нею з магазину.
Суд першої інстанції також допитав ОСОБА_2 в якості свідка, яка показала, що ОСОБА_1 є її кумом, який попросив допомоги у відкритті магазину. Свідок погодилася на таку пропозицію і за власним бажанням здійснювала в магазині позивача приймання товару, рекламу у соціальних мережах, спілкування з клієнтами, сподіваючись у майбутньому стати співвласником бізнесу. Свідок пропонувала позивачу бути співвласником магазину, на що отримала відмову і через це між свідком та позивачем виник конфлікт. Грошові кошти свідок отримала від позивача лише один раз у розмірі 2000 грн. Накладні, які були додані до звернення, свідок знайшла у себе вдома. Надані разом із зверненням фотографії були зроблені свідком для реклами магазину у соціальних мережах. 
При вирішенні справи суд першої інстанції виходив з того, що підставою для проведення перевірки позивача слугувало звернення ОСОБА_2 , в якому викладено факти щодо допуску до роботи без оформлення трудового договору, які нею ж спростовано як свідком під час судового розгляду справи.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України, застосовується у редакції )
Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 21 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.  
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Підставою для винесення постанови від 07 травня 2019 року № КВ922/1521/АВ/ТД/ФС-345 та накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190 грн 00 коп. став висновок Головного управління Держпраці у Київській області про неоформлення трудових відносин роботодавця із одним працівником - ОСОБА_2 .
Згідно з актом інспекційного відвідування від 16 квітня 2019 року № КВ922/1521/АВ на об`єкті відвідування - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено одного працівника - ОСОБА_3 . Між ФОП ОСОБА_1 та вказаною особою укладено трудовий договір від 26 січня 2019 року. ОСОБА_3 прийняття на роботу на посаду продавця продовольчих товарів. 
Посилання на виявлення в ході інспекційного відвідування обставин, які б вказували на наявність фактичних трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в акті інспекційного відвідування відсутні. 
Висновок про допуск працівника ФОП ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору ґрунтується виключно на відомостях, що викладені ОСОБА_2 у заяві (скарзі) від 01 квітня 2019 року та на документах, що додані до такого звернення. 
Разом з тим, суд першої інстанції, допитавши ОСОБА_2 у якості свідка, встановив фактичний характер відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також походження копій первинних документів, що були додані до заяви (скарги) від 01 квітня 2019 року та прийшов до висновку про відсутність трудових відносин між вказаними особами, а також про відсутність в діях позивача порушень вимог трудового законодавства.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що підставою для проведення перевірки позивача слугувало звернення ОСОБА_2 , проте викладені у ньому факти не були підтверджені вказаною особою під час її допиту судом в якості свідка. 
Інших доказів виконання ОСОБА_2 обов`язків найманого працівника відповідач під час інспекційного відвідування не виявив та до суду не надав. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що фактичний допуск ФОП ОСОБА_1 працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) не знайшов свого підтвердження. 
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заперечень щодо висновку суду першої інстанції про необхідність отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю) на проведення позапланового заходу апеляційна скарга відповідача не містить. 
Відтак, висновки суду першої інстанції в частині порушення порядку призначення перевірки в апеляційним судом не перевіряються. 
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк          

                                                                                                    Є.В. Чаку