ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2021 р. 	Справа № 520/7453/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 06.08.20 року по справі № 520/7453/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Національної поліції в Харківській області                     
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середього заробітку за час затримки розрахунку,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, протиправною; 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 183788,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 у справі № 520/7453/2020 залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середього заробітку за час затримки розрахунку .
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції обставини справи, та неправильне застосування норм матеріального права, зазначає, що відмова в задоволенні позову судом першої інстанції через те, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, є безпідставною, і не може бути застосована в даній справі, оскільки зобов`язання колишнього роботодавця виплатити середній заробіток замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача тільки в тому разі, якщо позивач звертався до суду з вказаною вимогою і існує рішення суду про виплату нарахованого середнього заробітку, чого в даному випадку немає, адже позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а не з вимогою про стягнення компенсацію за затримку виплати заробітної плати. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 у справі № 520/7453/2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги, просить суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 30.11.1995 р. працював у органах внутрішніх справ. 07.11.2015 р. наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 46 о/с позивача призначено на посаду старшого інспектора-чергового відділення поліції на станції Харків-Пасажирський Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. 14.09.2016 року у зв`язку з реорганізацією наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 323 позивача призначено на посаду інспектора чергового відділення поліції на станції Харків-Пасажирський Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. 07.12.2016 р. наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 522 о/с позивача призначено на посаду інспектора-чергового Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. 30.09.2017 р. на підставі рапорту позивача, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 641 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції через хворобу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року у справі № 820/1752/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018 р., частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, Ліквідаційної комісії Ленінського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, третьої особи - Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати на виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 30.11.2017 р.
На виконання вказаного судового рішення позивачеві Головним управлінням Національної поліції в Харківській області було нараховано та виплачено 28.11.2018 р. грошові кошти у розмірі 5177,45 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року у справі №520/1421/19, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправною відмову УФЗБО Головного управління Національної поліції в Харківській області у виплаті належної ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відмову у виплаті індексації заробітної плати; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 1 жовтня 2017 року по 29 листопада 2018 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити належну ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 7 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року.
На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області 28.08.2019 р. нараховано та виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати (нічні) за період з 01.10.2017 р. по 29.11.2018 р. в сумі 549,50 гривень. Нараховано та виплачено суму індексації за період з 07.11.2015 р. по 30.09.2017 р. у сумі 3001,32 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 р. у справі № 520/13590/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправною відмову УФЗБО ГУНП в Харківській області у виплаті належної ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати; зобов`язано Головне управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 01 жовтня 2017 року по 29 серпня 2019 року.
На виконання вказаного рішення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області 27.03.2020 р. нараховано та виплачено ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 450,84 гривень.
13.05.2020 р. позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
05.06.2020 р. Головним управлінням Національної поліції в Харківській області було відмовлено позивачу у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.    
Позивач, не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 183788,37 грн, звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності спірних відносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні статті 117 КЗпП України є безпідставним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного. 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У відповідності до частини другою статті 117 КЗпП при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З аналізу зазначених законодавчих норм встановлено, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Тобто, підставою для виплати передбаченого частини 2 статтею 117 КЗпП України відшкодування є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.
При цьому ст. 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Така позиція узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 КАС України.
Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.
Отже, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.06.2018 року у справі № 810/1543/17, від 18.11.2019 року у справі №0940/1532/18, від 28.01.2020 року у справі №822/2663/15.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відсутні правові підстави для застосування до Головного управління Національної поліції в Харківській області відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 у справі № 520/7453/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 по справі № 520/7453/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко