ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 02 листопада 2020 р. року	Справа № 524/6442/16-а	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бершова Г.Є.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про розподіл витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, в адміністративній справі за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від      12.09.2016 року, головуючий суддя І інстанції: Савічев В.О., м. Кременчук, Полтавська область, по справі      №      524/6442/16-а
за позовом       ОСОБА_1        
до       Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради                     
про визнання протиправними дій та бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

    У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-   визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, оформлене у вигляді листа від 07.07.2016 №03-7736, щодо відмови відшкодувати вартість автобусного проїзного документа №730530 за поїздку з Кременчука до Києва 15.06.2016 в сумі 150,54 грн та відшкодувати вартість автобусного проїзного документа (обмінний бланк №1504830407) за поїздку з Києва до Кременчука 05.07.2016 в сумі 248,98 гривень, шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок;
-  зобов`язати Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вчинити необхідні дії для відшкодування ОСОБА_1 вартості автобусного проїзного документа № 730530 за поїздку з Кременчука до Києва 15.06.2016 в сумі 150,54 грн та відшкодування вартості автобусного проїзного документа (обмінний бланк №№1504830407) за поїздку з Києва до Кременчука 05.07.2016 в сумі 248,98 грн шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок;
-  визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 13.07.2016;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.
  12.09.2016 постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, не погодившись з постановою суду першої інстанції, звернулося до Харківського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
16.11.2016 позивачем до Харківського апеляційного адміністративного суду подано клопотання  про розподіл судових витрат у загальному розмірі 1052,03 грн, що складаються з витрат, пов`язаних з відривом від звичайних занять за час прибуття до суду і повернення до місця постійного мешкання позивача (65,91 грн), суми добових витрат (30 грн) та витрат на вартість палива для прибуття до апеляційного суду на власному автомобілі (956,12 грн).
23.11.2016 ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.09.2016 залишено без змін.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області    на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 95 грн.91 коп. 
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції в частині відмови у відшкодуванні судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду на власному автомобілі,  оскаржив її в касаційному порядку.
01.08.2018 постановою Верховного Суду ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 скасовано в частині розподілу судових витрат, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
08.11.2018   ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 506,49 грн.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з прибуттям до суду в повному обсязі, подав касаційну скаргу.
16.07.2020 постановою Верховного Суду скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання виплати позивачу компенсації за судовим рішенням, що пов`язані із прибуттям до суду.
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши клопотання позивача про розподіл судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, докази по справі, зазначає про наявність підстав для його задоволення з огляду на наступне.
        Відповідно до ч.1 ст. 252  Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
 Відповідно  до ч.ч. 1,3 ст. 132 КАС україни судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.
Згідно ст. 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат    сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ затверджені    постановою Кабінету Міністрів України  «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 № 590 (далі - Постанова № 590), згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» № 98 від 02.02.2011 (далі - Постанова № 98), державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).
Згідно п. 6 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 (далі - Інструкція № 59), витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Відповідно до п. 14 розділу І Інструкції №59 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до    Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"    та    Податкового кодексу України.
Згідно абз. 17  ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"  розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим    Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Разом з тим, п. 10 постанови № 98 та п. 12 розділу ІІІ Інструкції №59 передбачено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Аналіз наведених правових положень, дає підстави для висновку, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою КМУ №98 і Інструкцією №59, норми відшкодування витрат на відрядження.
Колегія суддів зазначає, що Постанова № 590, яка відсилає до Постанови № 98, що регулює відносини щодо визначення суми, складу витрат на відрядження та умови їх відшкодування державним службовцям та іншим особам, які направляються у відрядження, не може обмежувати право особи, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративних справах, на компенсацію витрат на проїзд, пов`язаних з переїздом до суду, який знаходиться в іншому населеному пункті на власному траспорті. При цьому, повинен враховуватись  баланс між необхідністю використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування.
Отже,  розмір витрат, підтверджений вартістю пального, необхідного для переїзду власним транспортом, відноситься до складу  судових витрат у разі переїзду до іншого населеного пункту.
Водночас, вищезгадані нормативно - правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 (далі - норми витрат №43),  призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 норми витрат №43 для автомобілів встановлюються такі види норм витрат палива, зокрема, базова лінійна норма на пробіг автомобіля - на 100 км.
Згідно з п.1.2 розділу 1 норми витрат №43 базова лінійна норма H s встановлюється для легкових автомобілів і автобусів (повна маса яких не перевищує 3,5 т) та самоскидів - з половиною навантаження.
Базові лінійні норми по типах автомобілів наведені в таблицях додатків А і Б в розрізі моделей (модифікацій) автомобілів в алфавітному порядку (за українським та латинським алфавітом).
У зв`язку з тим, що більшість сучасних автомобілів мають багатоваріантне конструктивне виконання (комплектація однієї моделі автомобіля різними моделями двигуна, коробки передач, головної передачі, тощо), новорозроблені та переглянуті починаючи з 1997 року базові лінійні норми наведені в окремих таблицях з зазначенням технічних даних та особливостей конструктивного виконання моделей (модифікацій) транспортних засобів, які дозволяють їх ідентифікувати. Ці норми поширюються лише на моделі (модифікації) автомобілів з зазначеними технічними даними та особливостями конструктивного виконання.
За даними, наведеними у рядку 61 таблиці А.2.3 Додатку до норм витрат №43 «Легкові автомобілі (з наведенням ідентифікаційних даних)» для моделі (модифікації) автомобіля Hyundai Tucson (тип кузова 5-дв. універсал, маса: споряджена/повна, кг 1550/2140, модель двигуна G4GC, V p, куб. см 1975, N e, кВт 104,0, тип КП 5M, розгорнута колісна формула 1-ППУ, 2-ПВ) базова лінійна норма витрати палива - H s, у літрах на 100 км пробігу автомобіля становить 8,8 л.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач прибув з міста Кременчука до міста Харкова (Харківського апеляційного адміністративного суду) на належному йому автомобілі Hyundai Tucson та 16.11.2016 брав участь у судовому засіданні, що підтверджується журналом судового засідання.
При цьому, враховуючи баланс між необхідністю використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування, суд зазначає, що  позивач має статус інваліда війни ІІ групи.
Отже, з урахуванням того, що судове рішення в суді апеляційної інстанції ухвалене на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, ОСОБА_1 має право на компенсацію йому витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, в тому числі на пально-мастильні матеріали, однак у межах встановлених законодавством норм відшкодування витрат на відрядження, тобто з урахуванням встановлених норм (норм витрат №43) за 1 кілометр пробігу.
В клопотанні про судові витрати позивач зазначає, що вартість палива, необхідного для прибуття до суду та повернення до місця мешкання складає 956,12 грн, з урахуванням відстані між м. Кеменчук та м. Харків, витрат палива на 100 км пробігу та вартості палива. 
На підтвердження наведених у клопотанні доводів заявник додав фіскальний чек на суму 990,00 грн оплати за бензин, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, технічні характеристики Hyundai Tucson 2,0, таблицю відстаней.
Судом встановлено, що згідно таблиці відстаней між містами України атласу автомобільних доріг України, відстань між м. Кременчук та м. Харків складає 265 км (т. 1 а.с. 88).
При цьому, витрати палива у літрах на 100 км пробігу автомобіля позивача складають 8,8 л.                                        
Таким чином, позивачем обгрунтовано зазначено про понесені ним витрати на прибуття до суду та повернення до місця мешкання на власному автомобілі у розмірі 956,12 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивача в частині розподілу витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 252, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти додаткову постанову, якою клопотання ОСОБА_1 про розподіл витрат, пов`язаних із прибуттям до суду,  задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (код ЄДРПОУ 26218015) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані із прибуттям до суду,  у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 12 коп
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Бершов Г.Є.	
Судді	   	Катунов В.В.    Ральченко І.М.