ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 жовтня 2020 року           справа № 200/12151/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання – Харечко О.П., за участю позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – Акіншина О.О., представника відповідача 1 – Волкової К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (повний текст складено 26 грудня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/12151/19-а (суддя в 1 інстанції – Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання дії протиправними, зобов`язання встановити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації (далі – відповідач 1) про визнання дій протиправними щодо відмови в наданні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зобов`язання встановити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 
Позов вмотивовано тим, що позивач у період з 22.08.1987 по 02.10.1987 приймав участь в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 06.12.1993 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, проте у 1998 році ОСОБА_1 позбавлений цього статусу. 
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2019 № 0540/6546/18-а комісією повторно розглянуто заяву позивача щодо надання відповідного статусу, однак рішенням від 12.09.2019 відмовлено у встановлені статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Вважає, що наданих документів достатньо для підтвердження участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та перебування в зоні відчуження.
28 листопада 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду залучено в якості другого відповідача Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі – відповідач 2).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/12151/19-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: скасовано протокол Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 12.09.2019 № 12 в частині відмови в наданні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 ; зобов`язано Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 грн. 00 коп.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем 1 зазначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Село Оране Іванківського району Київської області, де проходив службу позивач у складі військової частини НОМЕР_1 у період з 23.08.1987 по 02.10.1987, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а не до зони відчуження. Документів, що підтверджують факт виконання робіт по ліквідації наслідків у зоні відчуження не надано, що унеможливлює надання статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.
В судовому засіданні представник відповідача 1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечував позивач та його представник.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 , у період з 22.08.1987 по 02.10.1987 проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , про що свідчить військовий квиток серії НОМЕР_2 . 
У період з 22.08.1987 по 02.10.1987   ОСОБА_1 у складі військової частини № 34102 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав дозу опромінення – 1,020 бер, про що свідчать довідки Центрального архіву Міністерства оборони України від 08.06.1993 № 51/5180, від 13.12.2001 № 51/1/11164, від 29.08.1996 № 51/1/1666, довідка військової частини від 02.10.1987 № 34102.
06 грудня 1993 року позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1993 році (категорія 2) серії НОМЕР_3 .
11 квітня 2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 0540/6546/18-а, зокрема, зобов`язано Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про надання відповідного статусу у відповідності діючого законодавства. Рішення набрало законної сили.
28 травня 2019 року Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України на засіданні, яке оформлене протоколом № 3, здійснило розгляд справи ОСОБА_1 та вирішила передати її на розгляд Донецької обласної державної адміністрації.
Міністерством соціальної політики України листом від 21.08.2019 № 1429/0/76-19 направлено до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації особову справу ОСОБА_1 для вирішення питання щодо визначення заявнику статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
12 вересня 2019 року Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відмовила у встановлені статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні підстави для її встановлення (протокол № 12).
Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551).
Згідно із пунктом 11 Порядку № 551, посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії). Посвідчення видаються, зокрема: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
Розпорядженням голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 21.08.2018 № 1029/5-18 утворено Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та затверджено Положення.
Відповідно до п. 1 Положення Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Комісія) є постійно діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації, утворений з метою вирішення питань щодо визначення статусу осіб, зокрема учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до п.п.4.1 - 4.3, п.4 Положення, Регіональна Комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає документи, подані відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551, приймає рішення, яке є підставою для видачі або відмови у видачі відповідних посвідчень.
Таким чином, виходячи з аналізу вищезазначених норм, саме до компетенції Комісії віднесено розгляд поданих документів та прийняття рішення щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
З наданих до суду документів, вбачається, що період роботи позивача в зоні відчуження в 1987 році підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , довідками Центрального архіву Міністерства оборони України від 08.06.1993 № 51/5180, від 13.12.2001 № 51/1/11164, довідкою військової частини від 02.10.1987 № 34102, які містять інформацію про те, що ОСОБА_1 у складі військової частини № 34102 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а нарахування заробітної плати здійснено з урахуванням 2-х кратного коефіцієнта. Крім того, в цей період позивачем отримано дозу опромінення у розмірі 1,020 бер.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність підстав для встановлення статусу особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки воно є необґрунтованим та ґрунтується на припущеннях. Колегія суддів зауважує, що факт дислокації Військової частини № 34102 в місті Оране, не свідчить про відсутність виконання позивачем робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не заперечувався зміст військового квитка позивача та довідок виданих позивачу та їх дійсність. При цьому, усі надані довідки, які містяться в матеріалах справи, мають записи про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідний період. Доказів протилежного, відповідачами не надано.  
Крім того, колегія суддів бере до уваги положення частини першої статті 6 КАС України де зазначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності.
Колегія суддів зазначає, що позивачу вже було надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС  (категорії 2), він користувався відповідними пільгами, встановленими законодавством України та розраховував на стабільність і передбачуваність свого статусу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факт відсутності позивача в зоні відчуження під час проходження військової служби у період з 22.08.1987 по 02.10.1987, а тому рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 12 від 12.09.2019, в частині  відмови у встановлені статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є протиправним.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано з винесенням Регіональною комісією рішення оформленого протоколом від 12.09.2019 № 12 про відмову у встановлені статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є скасування протоколу Регіональної комісії від 12.09.2019 № 12 та зобов`язання її встановити відповідний статус ОСОБА_1 .
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/12151/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 200/12151/19-а – залишити без змін.    
Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                           І.Д. Компанієць