КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 761/25355/20	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14208/2020	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
24 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
   Головуючого - Семенюк Т.А
   Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
   при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зобов`язання вчинити дії, -
 
В С ТА Н О В И В :
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зобов`язання вчинити дії.
Позивач просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у реалізації особистого немайнового права позивача на безперешкодний доступ до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на відповідному веб-сайті, шляхом скасування проходження спеціального тесту системи "reCAPTCHA" під час реалізації спроби доступу до безкоштовного пошуку відомостей у вказаному реєстрі. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою  ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про зобов`язання вчинити дії.
Роз`ясненопозивачу, що розгляд даної справи повинен відбуватися в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 19 серпня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Вважає, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що вирішуючи питання щодо відмови у відкритті провадження у даній цивільнійсправі, суд першої інстанції взяв до уваги лише суб`єктний склад учасників справи (а саме участьМіністерства юстиції України у якості співвідповідача), проігнорувавши та не дослідивши характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якогозвернувся позивач, тому вважає, що суд помилково відніс даний спір до компетенції адміністративнихсудів в порядку адміністративного судочинства.
Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного особисто немайнового права є релевантним до способів захисту цивільних прав, прямо передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України, а спірні правовідносини виникли між учасниками даної справи саме з приводу реалізаціїта захисту позивачем його особистого немайнового права та інтересу, гарантованого ЦК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи  у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позову стосуються спору у сфері публічно-правових відносин, так як одним із заявлених у суб`єктному складі відповідачів є орган, який здійснює свої владні управлінські функції стосовно надання доступу до відповідного реєстру, спір щодо яких заявляє позивач, а тому вбачається, що у відповідності до положень ст.ст. 19, 20 КАС України, з урахуванням того, що вимоги до іншого відповідача є похідними (адже саме МЮУ, а не ДП «Національні інформаційні системи» є розпорядником зазначеного реєстру), останні не підлягають розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є правильним та ґрунтується на законі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;.
Пунктом 7 частиною 2 статтею 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство юстиції України, до якого позивач пред`являє свої позовні вимоги щодо зобов`язання вчинити дії стосовно усунення перешкод доступу до реєстру, в даному випадку - є суб`єктом владних повноважень, який здійснює свої владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, вимоги заявлені до іншого відповідача - ДП «Національні інформаційні системи» є похідними, оскільки ДП «Національні інформаційні системи» є лише адміністратором реєстрів, створення і забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України.
Зважаючи на викладене, спір, який є предметом даного розгляду не пов`язаний з вирішенням питання щодо особистого немайнового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Справа за позовом такого суб`єкта належить до компетенції адміністративних судів.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду, а саме постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №203/4901/16-ц , на думку колегії суддів, не спростовує висновку суду першої інстанції, оскільки вказане судове рішення стосується відмінних правовідносин та не можебути застосованоу даному випадку, оскільки у вказаній постанові спір вирішено з приводу скасування рішення індивідуальної дії та спрямований на реалізацію приписів сімейного законодавства.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду. 
Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року - залишити без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений  25 листопада 2020 року.
 
Головуючий 

Судді