Постанова
Іменем України
07 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 754/3657/18
провадження № 61-9953св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Ящук Т. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Позовна заява мотивована тим, що з 07 червня 2010 року  ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора Державного реєстру документів моряків України, а з 08 листопада 2011 року на нього покладено виконання обов`язків директора Державного реєстру документів моряків України. Відповідно до наказу від 25 квітня 2012 року ОСОБА_1 з 01 травня 2012 року переведено на посаду директора Державного реєстру документів моряків України безстроково.
Наказом відповідача від 09 листопада 2017 року позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни. З 22 лютого 2018 року до 26 лютого 
2018 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. ОСОБА_1 27 лютого 2018 року не допустили до виконання обов`язків та ознайомили з наказом від 22 лютого 2018 року про звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
ОСОБА_1 вважав, що звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, оскільки він не вчиняв систематичного невиконання обов`язків, звільнення працівника відбулося у період його тимчасової непрацездатності, а профспілковий комітет не надав своєї згоди на таке звільнення.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив: визнати незаконним та скасувати наказ від 22 лютого 2018 року про його звільнення та поновити на посаді директора Державного реєстру документів моряків України 
з 22 лютого 2018 року; визнати незаконним та скасувати запис у трудовій книжці від 22 лютого 2018 року № 08; стягнути з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; рішення в частині поновлення та стягнення середнього заробітку в межах суми за один місяць допустити до негайного виконання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 червня 2018 року (в складі судді Галась І. А.) позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 лютого 2018 року № 69/к про звільнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного реєстру документів моряків України з 22 лютого 2018 року.
Стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 988,24 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не дотримався процедури звільнення позивача, зокрема, не встановив фактів, що мали значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Крім того, звільнення ОСОБА_1 у період тимчасової непрацездатності є порушенням норм трудового законодавства.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову 
в задоволенні позовних вимог.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зібраними у справі доказами підтверджено наявність у діях позивача ознак порушення трудового законодавства при виконанні ним своїх посадових обов`язків, що у сукупності свідчить про наявність підстав для розірвання трудового договору відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Так, 09 листопада 2017 року позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а 22 лютого 2018 року за результатами наради встановлено грубе порушення останнім посадових обов`язків.
Наказом відповідача від 27 лютого 2018 року внесено зміни до наказу про звільнення та зазначено, що позивача звільнено з роботи 27 лютого 
2018 року, тобто датою, якою позивач приступив до роботи після виходу 
з лікарняного. Внесення належним чином змін до наказу та запису в трудову книжку є підставою для визнання попереднього запису таким, що втратив чинність, тому посилання місцевого суду на дату звільнення позивача - 
22 лютого 2018 року, не відповідає доказам, наявним у матеріалах справи.
При цьому профспілковий комітет первинної профспілкової організації Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків надав згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої 
статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що звільнення позивача відбулося 
у період його тимчасової непрацездатності, а відповідач не мав права змінювати дату звільнення. Фактично звільнення  ОСОБА_1 відбулося двома датами: 22 лютого 2018 року та 27 лютого 2018 року, що заборонено законом.
Зібраними у справі доказами не підтверджено факту систематичного порушення позивачем трудової дисципліни, відповідачем не дотримано процедури звільнення, передбаченої трудовим законодавством, а саме не отримано від працівника письмових пояснень. Накладаючи дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, відповідач не дослідив усіх обставин відсутності позивача на роботі.
При цьому апеляційний суд не дав належної правової оцінки згоді профспілкового органу на звільнення позивача, яка була надана лише під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції. Профспілкова організація не вправі надавати свої висновки у 2019 році щодо звільнення позивача за порушення трудової дисципліни у 2017 році.
Доводи інших учасників справи
Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
02 серпня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 з 07 червня 2010 року прийнятий на посаду заступника директора Державного реєстру документів моряків України, а наказом від 08 листопада 2011 року на позивача покладено виконання обов`язків директора Державного реєстру документів моряків України. Згідно з наказом від 25 квітня 2012 року ОСОБА_1 
з 01 травня 2012 року був переведений на посаду директора Державного реєстру документів моряків України.
Відповідно до пункту 4 Посадової інструкції директора державного реєстру документів моряків України директор реєстру несе відповідальність за виконання покладених на реєстр завдань згідно з чинним законодавством та положень реєстру. Директор реєстру відповідає, зокрема, за дотримання трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку, правил охорони праці та пожежної безпеки.
Наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України від 09 листопада 2017 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни на підставі акта службового розслідування від 12 жовтня 2017 року та пояснювальної записки директора Державного реєстру документів моряків України ОСОБА_1 від 08 листопада 2017 року.
Крім того, 22 лютого 2018 року за результатами наради щодо проекту нормативно-правового акта, розробкою якого займався позивач, та згідно 
зі службовою запискою завідувача юридичного відділу виявлено грубі порушення посадових обов`язків ОСОБА_1 , а саме повне ігнорування доручень керівництва Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України.
Апеляційний суд встановив, що вказані обставини підтверджують наявність у діях позивача ознак порушення трудового законодавства при виконанні ним своїх посадових обов`язків.
Наказом відповідача від 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Державного реєстру документів моряків України на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
За змістом акта про відсутність на роботі, складеного посадовими особами Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України, ОСОБА_1 покинув робоче місце без поважних на те причин о 15.30 год. 22 лютого 2018 року.
У подальшому (о 16.25 год. 22 лютого 2018 року) позивача доставлено до лікарні.
Відповідно до листка непрацездатності позивач з 22 лютого 2018 року 
до 26 лютого 2018 року перебував на лікарняному.
Наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України від 27 лютого 2018 року внесено зміни до пункту 1 наказу від 22 лютого 2018 року, виклавши його в наступній редакції: «Звільнити 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 - директора Державного реєстру документів моряків України».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року зупинено провадження у справі та направлено відповідний запит до профспілкової організації.
До суду 20 лютого 2019 року надійшли матеріали засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України, відповідно до яких профспілкова організація вирішила надати згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової 
і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. 
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення.
Суди встановили, що 09 листопада 2017 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а 22 лютого 2018 року за результатами наради виявлено грубі порушення останнім посадових обов`язків.
Так, за змістом наказу від 09 листопада 2017 року ОСОБА_1 порушено вимоги пункту 2.13 розділу 2 посадової інструкції директора Державного реєстру документів моряків України в частині забезпечення належного контролю за коригуванням, доопрацюванням програмного комплексу ІТС АС РПДМ. 
Відповідно до службової записки від 22 лютого 2018 року під час доопрацювання наказу Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Положення про ведення єдиного державного реєстру документів моряків» ОСОБА_1 не враховано належним чином пропозиції та зауваження, висловлені Державної служби України з безпеки на транспорті, а також не надано вищевказаний наказ до юридичного відділу для розгляду відповідної резолюції ІМО.
Отже, судами були встановлені обставини, які свідчать про порушення трудової дисципліни та про порушення посадових обов`язків.
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що зібраними 
у справі доказами підтверджено наявність у діях позивача ознак порушення трудового законодавства при виконанні ним своїх посадових обов`язків, що у сукупності свідчить про наявність підстав для розірвання трудового договору відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивача звільнено у період його тимчасової непрацездатності, оскільки 
з урахуванням внесених змін до оспорюваного наказу датою звільнення ОСОБА_1 вважається 27 лютого 2018 року, а останній був тимчасово непрацездатний до 26 лютого 2018 року.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що профспілковим комітетом надано згоду на звільнення позивача з порушенням вимог закону через значний проміжок часу після вчинення проступку, проте апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, враховуючи наступне.
За приписами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, зокрема передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України передбачено, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) 
в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.
Таким чином, законодавець передбачив можливість усунення порушення роботодавцем указаних вимог законодавства під час судового розгляду трудового спору.
Отже, відсутність згоди профспілкової організації на звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 
2020 року у справі № 760/11864/16 (провадження № 61-8891св19).
Встановлено, що суд апеляційної інстанції звернувся до профспілкової організації за отриманням згоди на звільнення позивача відповідно до вимог статті 43 КЗпП України.
До суду надійшли матеріали засідання профспілкового комітету, відповідно до яких профспілкова організація вирішила надати згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків.
Таким чином, апеляційний суд сприяв вирішенню заявлених у справі вимог, врахував вищевказані норми права та обґрунтовано взяв до уваги висновок профспілкової організації.
Доводи касаційної скарги, що відповідачем не відібрано у позивача письмових пояснень по суті вчиненого правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. 
ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження 
в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції в цій частині не спростовують.
Щодо клопотання про уточнення (доповнення) касаційної скарги
У липні 2020 року до Верховного Суду надійшло уточнення (доповнення) касаційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
З огляду на те, що клопотання про уточнення (доповнення) касаційної скарги позивач подав після спливу встановленого для цього строку та не обґрунтовував підстави для його поновлення, Верховний Суд вважає за необхідне залишити доповнення до касаційної скарги без розгляду.
Керуючись статтями 398, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 про уточнення (доповнення) касаційної скарги повернути заявнику без розгляду.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   І. М. Фаловська
                                                                                                В. С. Висоцька
                                                                                                І. В. Литвиненко