КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
03 грудня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 753/12286/20
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/14878/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сварог Фінанс» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Цимбал І.К., за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сварог Фінанс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними, -
в с т а н о в и в :
 
У липні 2020 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати договір про відступлення купівлі-продажу прав вимоги по кредитному договору № 150103031296016, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» від 10 листопада 2011 року, укладений 13 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг» недійсним; визнати договір про відступлення прав вимоги від 30 січня 2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг» та ТОВ «ФК «Сварог Фінанс» недійсним  (а.с. 1-8).
Разом з позовом позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ТОВ «ФК «Сварог Фінанс». В обґрунтування заяви позивачі зазначали, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто 212 043,04 грн. Проте 06 березня 2018 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва визнано виконавчі листи, видані Дарницьким районним судом м. Києва 01 грудня 2016 року про стягнення на користь ПАТ «Дельт Банк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 212 043,04 грн., такими, що не підлягають виконанню. У подальшому ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги щодо боржників на користь ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг», а потім ТОВ «Фінансова компанія «Сварог Фінанс», яке всупереч вимогам чинного законодавства без попереджень здійснило перереєстрацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на себе. Також зазначали, що у вказаній квартирі проживає та зареєстрований малолітній син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця квартира є єдиним житлом для проживання, що належала позивачу ОСОБА_1 . Вважає, що відповідач може відчужити вказану квартиру іншій особі, що унеможливить захист її права власності та її дитини на житло. Оскільки відповідачем не дивлячись на судові рішення, які набрали законної сили, було здійснено перереєстрацію права власності на дану квартиру, наявні підстави вважати, що невжиття даного заходу забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду та позбавить позивача права на ефективний та дієвий захист своїх прав (а.с. 68-70).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Сварог Фінанс», треті особи: ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг», ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 92-94).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 13 жовтня 2020 року представник ТОВ «ФК «Сварог Фінанс» - адвокат Сич О.Ю. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (а.с. 96-105).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що позивач звернувся з позовною заявою про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 13 грудня 2019 року, стороною якого не є відповідач, та договору відступлення від 30 січня 2020 року. В оскаржуваній ухвалі не зазначено та позивачем не доведено, яким чином не застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача може вплинути на неможливість виконання чи утруднення виконання рішення суду про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором. Можливе рішення суду у випадку задоволення позовних вимог не потребуватиме будь-якого примусового виконання, оскільки воно лише встановлюватиме недійсність правочинів. Не застосування заходів забезпечення позову жодним чином не ускладнить чи не зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Судом не враховано відсутність безпосереднього зв`язку заяви про забезпечення позову з предметом позову. Крім того, звертав увагу на те, що заява позивачів про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, тому підлягала поверненню, проте, суд задовольнив заяву.
 
Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були сповіщені повідомленням на зазначену ними електронну пошту, що забезпечує фіксацію такого повідомлення та повідомленням їх представника - адвоката Рогозянського Є.В. про що у справі є докази. ТОВ «ФК «Сварог Фінанс» був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Сич О.Ю. на електронну пошту, що забезпечує фіксацію такого повідомлення   (а.с. 113-117).
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у даній справі є визнання недійсними договору про відступлення купівлі-продажу прав вимоги по кредитному договору № 150103031296016, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» від 10 листопада 2011 року, укладеного 13 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг» та договору про відступлення прав вимоги від 30 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг» та ТОВ «ФК «Сварог Фінанс».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).
За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.
Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявники зазначали, що між сторонами виник спір, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки майно може бути відчужено, та що заходи забезпечення позову повністю відповідають позовним вимогам.
Задовольнивши заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з наявності достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, зокрема його подальше відчуження відповідачем.
Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду, оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачі просили визнати недійсними договори про відступлення права вимоги без застосування правових наслідків недійсності правочинів, а тому доводи заявників, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 372/1223/17 від 30 травня 2018 року).
Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невідповідності форми та змісту заяви про забезпечення позову вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, зокрема, у заяві не зазначено найменування суду, до якого подається заява, найменування та повні імена учасників справи із зазначенням місця проживання чи місцезнаходження та коду ЄДРПОУ чи реєстраційного номеру облікової картки платника податків та іншого.
За положеннями ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. Проте у порушення вказаних положень ЦПК України суд першої інстанції розглянув заяву та забезпечив позов шляхом накладення арешту на квартиру.
Відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Крім цього, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.
Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з підстав, визначених ст. 376 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сварог Фінанс» - задовольнити. 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року скасувати, постановити нову.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 04 грудня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          В.М. Ратнікова

О.В. Борисова