ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2597/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (суддя Артоуз О.О., повний текст рішення складений 22 червня 2020 року) в адміністративній справі  
за позовом  ОСОБА_1   
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України                   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в :
                              
ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у сумі 39847,50 грн. (з урахуванням суми військового збору 1,5% – 597,71 грн., податку на доходи фізичних осіб – 18% – 7172,55 грн.) за затримку остаточного розрахунку при звільненні 31.08.2019; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену при звільненні грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2015-2019 роки як учаснику бойових дій у сумі 39847,50 грн. (з урахуванням суми військового збору 1,5% – 597,71 грн., податку на доходи фізичних осіб 18% – 7172,55 грн.); зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки при звільненні зі служби, тобто за період з 31.08.2019 по день фактичного розрахунку; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 7000,00 грн. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.09.2019. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.09.2019. Стягнено з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 03.09.2019 по 22.06.2020 за час затримки розрахунку при звільненні визначеного пропорційно від загальної суми, що підлягала виплаті 02.09.2019, сумі, що фактично виплачена 02.09.2019. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.09.2019 по 22.06.2020 за час затримки розрахунку при звільненні визначеного пропорційно від загальної суми, що підлягала виплаті 02.09.2019, сумі, що фактично виплачена 02.09.2019. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.  
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
                              Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 03.08.1995 по 31.08.2019 проходив військову службу.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 202 від 02.09.2019 підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 31 серпня 2019 року.
У січні 2020 року адвокатом Осадчою В.В., у зв`язку з наданням адвокатських послуг ОСОБА_1 , направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 , в якому остання просила повідомити: про кількість невикористаних календарних днів додаткової відпустки з часу набуття статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій; розрахунок грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати.
Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України направлено відповідь № 3/33/22-344/4Л3 від 05.02.2020, в якій повідомлено, що ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 21.02.2019 по 02.09.2019 додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не надавалася. Інформацією щодо часу набуття статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . Військова частина НОМЕР_1 не володіє, у зв`язку з тим, що особова справа ОСОБА_1 направлена до Комунарського РВК м. Запоріжжя.
Адвокатським запитом від 20.02.2020, направленим до Військової частини НОМЕР_1 , адвокат Осадча В.В. просила надати відомості про розмір місячного грошового забезпечення на дату звільнення зі служби ОСОБА_1 та копію грошового атестату, виданого ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_2 при переведенні до Військової частини НОМЕР_1 .
Листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 3/33/32/2-А3-8/500 від 26.02.2020 направлено довідку про розмір грошового забезпечення на дату звільнення зі служби по посаді заступника командира батальйону з тилу, а також повідомлено, що грошовий атестат, виданий ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_2 при переведенні до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина не має, так як ОСОБА_1 прибув для подальшого проходження служби з Військової частини НОМЕР_3 . На підтвердження переведення до Військової частини НОМЕР_1 надано витяг з наказу про зарахування в списки особового складу частини та на всі види забезпечення з 21.02.2019.
Згідно з адвокатським запитом від 20.02.2020, направленим до Військової частини НОМЕР_2 , адвокат Осадча В.В. просила: повідомити кількість невикористаних календарних днів додаткової відпустки під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 , як учасником бойових дій; надати розрахунок грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення; надати копію грошового атестату ОСОБА_1 , виданого Військовою частиною НОМЕР_4 при переведенні до Військової частини НОМЕР_2 .
Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України листом за № 40/17/3-999 від 25.03.2020 направлено копію грошового атестату ОСОБА_1 , виданого Військовою частиною НОМЕР_4 при переведенні до Військової частини НОМЕР_2 , та повідомлено, що за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 підполковнику ОСОБА_1 не надавалися додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, та не виплачувалася грошова компенсація за їх невикористання. У зв`язку з тим, що право на отримання вказаної грошової компенсації виникає при звільненні військовослужбовця, розрахунок кількості невикористаних днів вказаної відпустки та відповідної грошової компенсації замість них має здійснюватися тією військовою частиною, у якій проходив військову службу ОСОБА_1 на момент його звільнення з військової служби і виходячи з розмірів грошового забезпечення на момент звільнення.
Не погоджуючись з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктом 5 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Предметом спору в адміністративній справі № 280/2597/20 є, зокрема, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати ОСОБА_1 зазначеної компенсації.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі відсутності у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, можуть бути застосовані норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників. Отже, у спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.
Відповідно до частини 1  статті 47 Кодексу законів про працю України  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України  передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За змістом частини першої  статті 117 Кодексу законів про працю України  обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена  статтею 117 КЗпП України  відповідальність.
Вказані висновки узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими  Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене  статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Зазначеної позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року під час розгляду адміністративної справи № 520/80/20.
Викладене свідчить про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог  статті 116 Кодексу законів про працю України  ґрунтуються на нормах закону.    
Висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. 
Пояснення апелянта стосовно того, що присуджена судом додаткова виплата не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця, суд апеляційної інстанції знаходить помилковими, адже у день звільнення всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені, однак ОСОБА_1 компенсація за календарні дні невикористаної додаткової відпустки виплачена не була. 
Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року в адміністративній справі № 280/2597/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 12 листопада 2020 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повна постанова складена 12 листопада 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова