Ухвала
13 листопада2020 року
м. Київ
справа № 404/4084/18
провадження № 61-16436ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського  районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - 
АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача.
Позов мотивовано тим, що 08 лютого 2011 року вона подала до 
АТ КБ «ПриватБанк» заяву-анкету про намір одержати кредитні кошти. Зазначала, що від відповідача отримала повідомлення про те, що уклала кредитний договір та отримала кредит у розмірі 23 960, 00 грн. Вказувала, що має сумніви щодо існування оригіналу кредитного договору, а тому вважала, що необхідно витребувати спірний договір для перевірки справжності підписів. Вважала, що заява-анкета не відповідає правилам надання банківських послуг. ОСОБА_1 просила застосувати положення законодавства щодо заборони банкам змінювати умови кредитного договору в односторонньому порядку.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 
2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. У позові ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.
У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову або направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України). 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що касаційне провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, у яких ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру, спрямована на захист прав споживача послуг банку.
Отже, зазначена справа відноситься до категорії малозначних у силу положень процесуального закону, які відповідають критерію передбачуваності.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, 
які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Колегія суддів, враховуючи правовідносини, в яких виник спір між сторонами, встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, а також доводи касаційної скарги, дійшла висновку, що ця справа не може бути визнана такою, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або такою, що становить суспільний інтерес чи має виняткове значення для заявника.
Усунення розбіжностей в резолютивних частинах повного та скороченого тексту постанови суду апеляційної інстанції може бути виправлено у порядку статті 269 ЦПК України.  
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою 
статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровського  районного суду м. Кіровограда 
від 12 грудня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 
від 29 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович