Ухвала
 
22 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 368/139/20
провадження № 61-18581ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клапчуком Федором Петровичем, на постанову Київського апеляційного суду                    від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між сторонами було розірвано 26 січня 2006 року. На даний час сторони проживають окремо. При цьому неповнолітня дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач не приймав участі в утриманні дитини.
Згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 жовтня             2005 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно.
На даний час, вона не в змозі утримувати неповнолітню дитину за кошти, які відповідач сплачує в якості аліментів. Аліменти в розмірі ј всіх доходів не забезпечують утримання дитини всім необхідним. Вона зазначає, що з часу ухвалення рішення дохід у відповідача значно збільшився, відповідач офіційно працевлаштований та отримує дохід у вигляді заробітної плати, яка дозволяє відповідачу сплачувати аліменти на утримання дочки в значно більшому розмірі ніж ј частина від його доходів. Також, їй відомо, що відповідач має дохід від неофіційних заробітків, розмір яких становить 1 000 грн в день. Сплата відповідачем аліментів на утримання дочки в розмірі ј частини, ставить її та дитину в скрутне становище, оскільки у зв`язку із ростом цін на продукти харчування та одяг, вона не може забезпечити утримання дитини на належному рівні. 
З огляду на викладене,  ОСОБА_1 просила суд стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви про збільшення розміру аліментів до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12 червня 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,                    ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2005 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі             3 000 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 червня 2020 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
11 грудня 2020 року  ОСОБА_1 через адвоката Клапчука Ф. П., засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та залишити рішення суду першої інстанції в силі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом спору в цій справі є збільшення розміру аліментів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.
Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 2 102 * 100 = 210 200).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 через адвоката Клапчука Ф. П., подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Клапчуком Федором Петровичем, на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький