ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 820/1822/16
адміністративне провадження № К/9901/2937/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.
суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області 
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 (суддя - Самойлова В.В.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019  (головуючий суддя - Бенедик А.П., судді: Донець Л.О., Гуцал М.І.) 
у справі № 820/1822/16
за позовом  ОСОБА_1 
до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання прийняти на службу, зобов`язання зарахування стажу до вислуги років, стягнення компенсації,-

у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
1. Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1    (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - відповідач 1),   Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач 2) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України в Харківській області від 03.03.2016 № 5 о/с в частині його звільнення згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил за ст. 64 "г" /через скорочення  штатів/ з посади начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області;
- зобов`язати відповідача або правонаступника прийняти його на службу до Головного управління Національної поліції в області відповідно фаху на рівнозначну, вищу або нижчу посаду від тієї, яку він обіймав, працюючи до дня звільнення, та присвоїти відповідне звання - підполковник поліції, шляхом видання відповідних наказів;
- зобов`язати зарахувати йому час з 06.11.2015 до дати призначення в Національну поліцію до вислуги років;
- стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу;
- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за матеріальну шкоду за користування юридичними послугами.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області від 03.03.2016 № 5 о/с щодо звільнення згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил за ст. 64 "г" /через скорочення штатів/ підполковника міліції ОСОБА_1 /М-183023/, начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області з 06.11.2015 року;
- зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області поновити позивача в органах внутрішніх справ на посаді начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області з 06.11.2015 року;
- зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області та Головне управління Національної поліції в Харківській області вирішити питання щодо зарахування позивача до тимчасового штату Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по день поновлення на службі;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено;
- постанову в частині поновлення на посаді та нарахування і виплати грошового забезпечення в межах місячного окладу звернуто до негайного виконання.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Харківській області задоволено частково, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року та ухвалено нову, якою адміністративний позов задоволено частково:
- визнано незаконним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області - т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області Дмитрієва А.А. від 03.03.2016р. № 5 о/с  в частині дати звільнення ОСОБА_1 з посади начальника тренінгового центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з 06 листопада 2015р.; 
- зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області внести зміни до наказу № 5 о/с від 03.03.2016р. щодо дати звільнення  ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по дату звільнення та вирішити питання щодо зарахування до вислуги років періоду з 06.11.2015р. по дату звільнення;
- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08.08.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки апеляційній скарзі позивача та розглянув спір в частині, в якій апеляційне провадження не відкривалося. При новому розгляді справи суду необхідно визначити межі апеляційного перегляду з урахуванням апеляційних скарг, за якими відкрито апеляційне провадження, та вирішити питання щодо повернення апеляційної скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області або щодо відкриття апеляційного провадження.
У зв`язку з ліквідацією Харківського апеляційного адміністративного суду, справу передано до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року скасовано в частині:
- зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області поновити ОСОБА_1 в органах  внутрішніх справ на посаді начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області з 06.11.2015 року;
- зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області вирішити питання щодо зарахування ОСОБА_1 до тимчасового штату Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по день поновлення на службі.
Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким:
- поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді начальника тренінгового центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з 06.11.2015 року;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9  розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію»;
- стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 16.12.2019 року в сумі 54319 (п`ятдесят чотири тисячі триста дев`ятнадцять) грн. 05 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів, податків та зборів, а також фактично виплачених сум;
- в іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року по справі № 820/1822/16 залишено без змін.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що оскаржуваний наказ ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Харківській області від 03.03.2016 №5 о/с щодо звільнення позивача через скорочення штатів є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки згідно пп. 2)п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнення зі служби в запас через скорочення штатів допускається при відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, відповідно до п.п. 9,10,11 розділу ІХ Закону України «Про національну поліцію» працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, шляхом видання наказу про призначення де його згодою або шляхом проходження конкурсу.  
Ураховуючи, що позивачу жодної вакантної посади не було запропоновано, не досліджено можливість подальшого використання позивача на службі, звільнення його зі служби через скорочення штатів є протиправним.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки при ліквідації державного органу та створенні нового, який виконує повноваження ліквідованого, роботодавець (держава) має зобов`язання по  працевлаштуванню працівників ліквідованого органу , в тому числі незаконно звільнених, позивача поновлено в органах внутрішніх справ на посаді начальника тренінгового центру ГУ МВС України в Харківській області з 06.11.2015 та зобов`язано відповідача вирішити питання про прийняття позивача на службу до поліції відповідно до п. 9 розділу ІХ Закону України «Про національну поліцію», оскільки має бути перевірена відповідність ОСОБА_1 вимогам до поліцейських.
Також, суд апеляційної інстанції, виходячи, що період вимушеного прогулу позивача становить з 06.11.2015 по 16.12.2019 (дата винесення рішення судом апеляційної інстанції), та, враховуючи довідку про доходи позивача із зазначенням посадового окладу стягнув з ГУ МВС України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії на користь позивача грошове забезпечення в розмірі 54319,05 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів, податків та зборів, а також фактично виплачених сум.  
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень). Рух в касаційній інстанції.
У касаційній скарзі Головне управління Національної поліції в Харківській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає їх незаконними та необґрунтованими, а тому просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник вказує на те, що станом на час видання наказу, УМВС перебувало у стані припинення, а усі штатні посади скорочено, що унеможливлювало фактичне поновлення позивача та зумовило необхідність визнання його звільненим через скорочення штатів. Таким чином, можливість подальшого проходження служби позивача в міліції відсутня, а УМВС не мало правових підстав для вчинення будь-яких дій, спрямованих на працевлаштування позивача до органів Національної поліції, оскільки ГУ Національної поліції в Харківській області не є його правонаступником.
Також скаржник зазначає про те, що суди дійшли помилкового висновку про те, що позивач не міг скористатися правами, а саме подати заяву (рапорт) про своє волевиявлення щодо проходження служби в органах поліції. Скаржник зауважує, що Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано 06.08.2015, тобто позивач був попереджений про звільнення з моменту опублікування вказаного закону, однак рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші органи не подавав, з заявою про прийняття до Національної поліції не звертався. 
Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити в силі.
Відзиву від Ліквідаційної комісії не надходило, що не перешкоджає перегляду рішень першої та апеляційної інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 820/1822/16.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01 жовтня  2020 року №1885/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Яковенка М.М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи, адміністративна справа №820/1822/16 була передана на розгляд колегії суддів: Мацедонської В.Е. (суддя-доповідач), Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14 грудня  2020 року № 2478/0/78-20призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з відпусткою судді Шевцової Н.В., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справ, згідно з наказом голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М. І. від 01.12.2020 № 92-К.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи, адміністративна справа №820/1822/16 була передана на розгляд колегії суддів: Мацедонської В.Е. (суддя-доповідач), Данилевич Н.А., Кашпур О.В.

ІІ. УСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 5 вересня 1997 року.
За період служби, працював на посадах міліціонера, інструктора з бойової підготовки, інспектора зі службової підготовки відділу охорони Харківського метрополітену, інспектора та старшого інспектора відділу професійної підготовки ГУМВС України в області, викладача, старшого викладача та начальника навчального центру підготовки працівників ОВС ГУМВС України в області та начальника тренінгового центру ГУМВС України в області.
Відповідно Наказу ГУМВС України в Харківській області № 576 о/с від 27.10.2015 р. підполковника міліції ОСОБА_1 , начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області, звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за ст. 64 "Є "за порушення дисципліни".
Не погодившись із правомірністю звільнення, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 року по справі №820/11152/15 адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано вищевказаний наказ та поновлено позивача на посаді начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області з 27.10.2015 року, а також виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу; в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць судове рішення звернуто до негайного виконання. Рішення суду набрало законної сили.
На виконання судового рішення, наказом Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 03.03.2016 року № 5 о/с поновлено позивача на посаді начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області, з тим же грошовим забезпеченням, з 27.10.2015 р. та з виплатою суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.
Вказаним наказом позивача згідно з пунктами 10 та 11  розділу XI Закону України "Про Національну поліцію"  та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) у запас Збройних Сил з 06.11.2015 року, з виплатою компенсації за невикористану частину чергової відпустки за 2015 рік у кількості 20 діб.
Уважаючи наказ про звільнення незаконним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. 
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
4.  Конституція України
Частина 2  статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 43 Конституції України  встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
5. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється  Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, який був чинним до 07.11.2015, згідно ч. 1 ст. 18 якого порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються положенням про проходження служби особовим складом ОВС, затвердженим Кабінетом Міністрів України. 
02.07.2015 був прийнятий  Закон України «Про Національну поліцію»  (далі - Закон №580-VII), який опубліковано в газеті «Голос України» від 06.08.2015 №141-142, та який набув чинності 07.11.2015.
Цей  Закон  визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до пункту 1 Розділу  XI  «»Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу  XI  Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті  15  та частини п`ятої статті  21  цього  Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.
Пунктами 8-10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим  Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в ОВС через скорочення штатів.
Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в ОВС до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
7. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене  постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114  (далі - Положення №114).
Відповідно до пункту 8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.
Згідно з пунктом 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені  Конституцією  та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Згідно з пунктом 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
Відповідно до частини першої  статті 235 КЗпП України  у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
За приписами частини третьої  статті 3 КАС  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ №460 -ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 1  статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2  ст. 341 КАС України).
Предметом розгляду у цій справі є законність та обґрунтованість наказу Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 03.03.2016 № 5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області з 06.11.2015 із органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення №114.
02.07.2015 був прийнятий  Закон України «Про Національну поліцію», який опубліковано в газеті «Голос України» від 06.08.2015 №141-142, та який набув чинності 07.11.2015.
Відповідно до пунктів 8-10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» означеного  Закону  з дня опублікування цього  Закону  всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу ОВС), а також інші працівники МВС, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим  Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього  Закону  можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в ОВС через скорочення штатів.
Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в ОВС до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням.
З аналізу наведених норм права убачається, що у тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення (день опублікування  Закону №580-VII), працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим  Законом, могли бути прийняті на службу до поліції. При цьому, закінчення тримісячного терміну з моменту попередження про наступне вивільнення є присікаючим (кінцевим) строком для прийняття працівників міліції на службу до поліції, а не для їх звільнення зі служби в ОВС через скорочення штатів.
Слід зазначити, що приписи норм Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України  «Про Національну поліцію»  та Положення, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року по справі №815/70/16 (адміністративне провадження К/9901/55726/18).
Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 року по справі №820/11152/15  наказом ГУМВС України в Харківській області від 03.03.2016 року № 5 о/с поновлено позивача на посаді начальника тренінгового центру ГУМВС України в Харківській області, з тим же грошовим забезпеченням, з 27.10.2015.
Разом з тим, вказаним наказом також звільнено позивача з 06.11.2015 із органів внутрішніх справ згідно з пунктами 10 та 11  розділу XI Закону України "Про Національну поліцію"  та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) у запас Збройних Сил.
При таких обставинах та правовому регулюванні Верховний Суд зазначає, що відповідач, поновивши 03.03.2016 ОСОБА_1 на посаді не мав правових підстав для його звільнення з цієї ж посади з 06.11.2015, оскільки з цієї дати втратили чинність лише штати УМВС, а не було припинено (ліквідовано) саме Управління МВС.
Доводи відповідача в касаційній скарзі, що позивач не виявив бажання щодо подальшого проходження служби в поліції, оскільки не надав згоди шляхом написання відповідної заяви, або рапорту щодо проходження подальшої служби в поліції чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою уважати, що позивач висловив бажання проходити службу у поліції.
Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 по справі №805/5019/15-а (адміністративне провадження №К/9901/3746/18).
Окрім того, позивач не міг скористатися правами, передбаченими вище, зокрема подати заяву (рапорт) про своє волевиявлення щодо проходження служби в органах поліції, оскільки на день набрання чинності Законом України  «Про Національну поліцію»  його було незаконно звільнено.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року по справі №810/1942/16 (адміністративне провадження №К/9901/17453/18).
Верховний Суд зазначає, що звільнення особи за   підпунктом "г" пункту 64 Положення №114, тобто у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання особи на службі.
Ураховуючи, що можливість подальшого використання позивача на службі МВС України не досліджено відповідачем, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про незаконність наказу про його звільнення.
При цьому Верховний Суд зауважує, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.   
Так, з аналізу приписів Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII, Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII, убачається, що в них не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, тобто у спірному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.
Таким чином, оскільки ліквідовано Головне управління МВС в Харківській області з одночасним створенням іншого органу - Головного управління Національної поліції в Харківській області, який виконує повноваження (завдання) органу, що ліквідовується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу або прийняття вмотивованого наказу про неможливість подальшого використання особи на службі.
Отже, суд апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованих висновків про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог законодавства, що є підставою для його поновлення на службі на посаді, з якої його було незаконно звільнено, та стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Також, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для повного захисту прав позивача наявні підстави для зобов`язання ГУ Національної поліції в Харківській області вирішити питання про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до п. 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію», оскільки має бути перевірено відповідність позивача вимогам до поліцейських.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ГУ Національної поліції в Харківській області не оскаржується розмір та порядок нарахування суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , тому судом касаційної інстанції не переглядається в цій частині постанова суду апеляційної інстанції.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
Ураховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду першої інстанції в частині судового рішення, яке залишено без змін, та суду апеляційної інстанції, яким частково скасовано рішення суду першої інстанції у справі про задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 349 КАС України  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1  ст. 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Отже, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.
Відповідно до  ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3,  341,  343,  349,  350,  355,  356,  359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 в частині, що залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019, та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                         В.Е. Мацедонська

Судді                                                                                      Н.А. Данилевич

                                                                                          О.В. Кашпур