ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/128/19                                                                       Суддя першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Степанюка А.Г. та Чаку Є.В.,
          при секретарі                    - Кузик О.С., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ю-15686-17,
В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ю-15686-17, в якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 04.05.2018 року № Ю-15686-17. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
05 серпня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 27640, апелянтом подано уточнену апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2020 року.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційну скаргу в межах спірних правовідносин подає Головне управління ДПС у м. Києві, в той час як відповідачем у справі є Головне управління ДФС у м. Києві, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність заміни сторони у справі правонаступником, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. 
Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.
Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.
Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе замінити Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби в м. Києві.
Відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» станом на час початку АТО був зареєстрований у податковому органі та здійснював свою господарську діяльність на адміністративній території м.Красноармійськ - у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, період проведення антитерористичної операції триває, тому на позивача, як суб`єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, поширюються умови звільнення від виконання обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, зокрема щодо сплати єдиного внеску за період з 01 серпня 2014 року по 01 березня 2015 року, крім того, дані факти встановлені постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2016 р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 р. у справі №805/2613/15-а. 
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» (01032, м. Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 121, офіс 199, код 30206597) зареєстроване в якості юридичної особи 16.02.1999 р., перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у м. Києві, ДПІ у Шевченківському районі; Код КВЕД 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами.
04.05.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві виставлено ТОВ «ДОНВУГЛЕКОН» вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-15686-17, згідно з якою нараховано до сплати 255 512, 77 грн. недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 30.04.2018 року.           Не погоджуючись із вимогою Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулася із відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).
Відповідно до п.п. 2, 10 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VІ  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Платниками єдиного внеску, згідно п.1. ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Положеннями ч.2 ст. 6 Закону №2464-VІ, встановлений обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно ч.8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом; днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п.1 ч.10 ст.9 Закону №2464-VІ).
Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. №1053-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м.Красноармійськ, де знаходиться податковий орган, на обліку у якого перебував позивач станом на час початку антитерористичної операції. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. №1053-р, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі від 26.01.2015 р. №826/18327/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 р., розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №1079-р визнане нечинним.
          Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р, яким визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №1079-р, затверджений новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, також є м.Донецьк та м. Красноармійськ, де знаходилися податкові органи, на обліку у яких перебував та перебуває позивач.
Законом № 1669-VII (п.п.8 п.4 ст.11 "Прикінцеві та перехідні положення") - у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, внесено зміни до Закону №2464, а саме, розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464 доповнено п.9-3, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Ст. 10 Закону № 1669-VII передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Згідно з наявними у справі матеріалами, позивачем 03.08.2015 року до Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області надавалась заява про звільнення Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНВУГЛЕКОН" від виконання обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Згідно з вказаними положеннями законодавства приписи п.9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 не ставлять факт звільнення платника від обов`язку зі сплати єдиного внеску у залежність від часу подання відповідної заяви (після прийняття спірної вимоги або до її прийняття), а прямо встановлюють, що така заява подається у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Станом на час розгляду справи АТО триває.
Наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язків платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНВУГЛЕКОН" на період серпень 2014 року - лютий 2015 року у строки до 20 березня 2015 року включно підтверджене сертифікатом Донецької торгово-промислової палати № 5387 від 30.10.2015р. №1497/12.12-03.
Оскільки позивач, станом на час початку АТО, був зареєстрований у податковому органі та здійснював свою господарську діяльність на адміністративній території м.Красноармійськ - у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, період проведення антитерористичної операції триває, тому на позивача, як суб`єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, поширюються умови звільнення від виконання обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, зокрема щодо сплати єдиного внеску за період з 01 серпня 2014 року по 01 березня 2015 року.
Вказані обставини встановлені і проаналізовані судами під час розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНВУГЛЕКОН" звернулось до Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області, в якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 05.06.2015 р. №Ф-2079 на суму 306173,92 грн. 
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2016 р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 р. у справі №805/2613/15-а, позов задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області від 05.06.2015 р. форми "Ю" 2079-25 на суму 306173,92 грн. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2017 р. у вказаній справі судові рішення залишено без змін. 
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Між тим, згідно з обліковою карткою ТОВ «ДОНВУГЛЕКОН» на період з 31.12.2015 р. по 31.12.2018 р., наданою відповідачем, вбачається, що вказана заборгованість у розмірі 306173,92 грн. за скасованою вимогою 05.06.2015 р. №Ф-2079 на суму 306173,92 грн. не анульована і продовжувала обліковуватись за позивачем і після взяття на облік ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві з 29.04.2016 р.
У оскаржуваній вимозі № Ю-15686-17 від 04.05.2018 р. не вказано період виникнення недоїмки з єдиного внеску, лише зазначено про те, що це недоїмка станом на 30.04.2018 р.; у відзиві позивач зазначає, що ця заборгованість виникла у позивача до 01.01.2016 р. Не на дано обґрунтування щодо періоду виникнення недоїмки й в апеляційній скарзі.
З урахуванням викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що фактично мова йде про одну й ту саму заборгованість за період з 01 серпня 2014 року по 01 березня 2015 року, що була включена до скасованої вимоги від 05.06.2015 р. форми "Ю" 2079-25 (з корекцією з огляду на поточні платежі), яка продовжує обліковуватися за позивачем, незважаючи на скасування вказаної вимоги судом.          Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2020 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 А.Г.Степанюк    

                                                                                                    Є.В.Чаку   

Повний текст виготовлено 06 жовтня 2020 року.