Дата документу 04.11.2020 Справа № 329/766/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №329/766/18                      Головуючий у 1 інстанції Богослов А.В.
Провадження № 22-ц/807/3167/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Гончар М.С.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановича на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3   ІНФОРМАЦІЯ_1  з ним за адресою:  АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивував тим, що 17.10.2009 між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, який у 2013 році був розірваний за рішенням суду. Під час перебування в шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини, - задоволено повністю.
Визначено місце проживання дитини  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Д.Р. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  в особі представника – адвоката Тивоненка Д.Р. задоволено. 
Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1057 грн.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Д.Р. задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині вирішення питання витрат на правову допомогу підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Тобто, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.
Положення частини тринадцятої статті 141 ЦПК України зобов`язують суд апеляційної чи касаційної інстанції змінити розподіл судових витрат, якщо відповідний суд не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове. 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2019 року між Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріорітет» в особі керуючого Тивоненка Д.Р. та ОСОБА_1 укладено Договір №01/10 про надання професійної правничої допомоги (Том 1, а.с. 224-225).
У відзиві на позовну заяву, в апеляційній та касаційних скаргах відповідачем зазначалося про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести.
Згідно Додатку № 2 від 04.11.2019 року до Договору №01/10 від 01.10.2019 року сторони погодили Перелік та вартість послуг за договором на загальну суму 26 500 грн. (Том 1, а.с. 226).
Актом № 2 від 04.11.2019 року Про надані послуги до Договору сторонами визначено остаточний перелік та ціну наданих послуг на загальну суму 23 500 грн. (Том 1, а.с. 227).
Відповідно до Додатку №3 від 23.12.2019 року до Договору №01/10 від 01.10.2019 року сторони погодили перелік та вартість послуг за договором в суді апеляційної інстанції (Том 2, а.с.76зв.).
Актом № 3 від 08 січня 2020 року Про надані послуги до Договору сторонами визначено остаточний перелік та ціну наданих послуг на загальну суму 10 000 грн. (Том 2, а.с. 76).
Згідно Додатку №4 від 01.04.2020 року до Договору №01/10 від 01.10.2019 року сторони погодили перелік та вартість послуг за договором в суді касаційної інстанції (Том 2, а.с.165).
Актом № 4 від 06 квітня 2020 року Про надані послуги до Договору сторонами визначено остаточний перелік та ціну наданих послуг на загальну суму 9 000 грн. (Том 2, а.с. 166).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що розмір документально підтверджених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу становить 42 500,00 грн., з яких 23 500,00 грн. - у суді першої інстанції, 10 000,00 грн. - у суді апеляційної інстанції, 9 000 грн. - у суді касаційної інстанції.
03 листопада 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 надала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
Так, на підтвердження понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі надано світлокопії квитанцій №07/09 від 07.09.2020 року, № 08/09 від 08.09.20250 року, № 14/09 від 14.09.2020 року, № 15/09 від 15.09.2020 року до прибуткового касового ордеру, на загальну суму 33 500 грн. 
Рішення суду першої інстанції було ухвалено 12 грудня 2020 року.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Таким чином, рішення суду набрало законної сили 25 лютого 2020 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на доведення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір від 01.10.2019 року, перелік та вартість послуг за договором та акти надання послуг за договором, між тим підтверджень сплати зазначених послуг відповідачем у справі ні суду першої, ні апеляційної, ні касаційної інстанції не надано.
До ухвалення рішення судом першої та апеляційної інстанції та протягом п`яти днів після ухвалення рішення ні відповідачем, ні його представником суду не були надані докази фактично сплачених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції.
З наданих представником світлокопії квитанцій №07/09 від 07.09.2020 року, № 08/09 від 08.09.20250 року, № 14/09 від 14.09.2020 року, № 15/09 від 15.09.2020 року до прибуткового касового ордеру, на загальну суму 33 500 грн., вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу у цій справі оплачені відповідачем після розгляду справи в суді касаційної інстанції.
Відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення не надавалися документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Заявник посилається на те, що відповідно до актів №2,3 до Договору від 01 жовтня 2019 року про надання правничої допомоги сторони погодили, що внесення відповідачем плати за надані послуги становить 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням у справі.
Так, згідно п.3 Акту № 2 від 04 листопада 2019 року, п. 3 Акту № 3 від 08 січня 2020 року та п.3 Акту №4 від 06 квітня 2020 року до Договору № 01/10 від 01.10.2019 року про надання правової допомоги сторони погодили, що строк внесення відповідачкою плати за надані послуги становить 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі (Том 1, а.с. 227, Том 2, а.с. 76, Том 2, а.с. 166).
З матеріалів справи вбачається, що рішення суду набрало законної сили 25.02.2020 року, постанова Запорізького апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини не оскаржена та не скасована.
Відповідно, відповідач згідно п.3 Актів № 2, 3, 4 повинен був сплатити вартість наданих послуг протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі, тобто до 11 березня 2020 року включно. З наданих відповідачем квитанції вбачається, що вартість за надану правову допомогу оплачена 07, 08, 14, 15 вересня 2020 року, тобто за межами строку визначеного договором та процесуальним Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що п.3 Акту № 2 від 04 листопада 2019 року, п. 3 Акту № 3 від 08 січня 2020 року та п.3 Акту №4 від 06 квітня 2020 року до Договору № 01/10 від 01.10.2019 року про надання правової допомоги, відповідно до якого сторони погодили, що строк внесення відповідачкою плати за надані послуги становить 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі є таким, що не відповідає статті 203 ЦК України та суперечить п.2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже після перегляду справи у суді Касаційної інстанції, апеляційний суд перевірив умови п. 5.1 договору про надання правової допомоги, щодо її оплати згідно актів на протязі 10 днів після набрання законної сили рішення суду і не може прийняти ці умови до уваги, оскільки вони протирічать процесуальному Закону з вищенаведених підстав. 
Оскільки, в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідачем не було надано у встановлений строк належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, то заявлені ним вимоги задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановича в частині вирішення питання судових витрат на правову допомогу – залишити без задоволення.
У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: