КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/15333/2020
                                                                                                                  Справа 367/7464/20
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
24 грудня 2020 року                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області, постановлену у складі судді Карабази Н.Ф. в м. Ірпені 16 листопада 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, посилаючись на те, що ним у встановленому законом порядку набуті права на нежитлове приміщення № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , яке на сьогоднішній день перебуває у його фактичному володінні. У 2019 році ТОВ "Аверс-Сіті" звернулося до Ірпінського міського суду Київської області із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а саме приміщення № НОМЕР_1 за вищевказаною адресою; на сьогоднішній день спір не розглянуто по суті. 06 листопада 2020 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 231457308 ОСОБА_1 стало відомо, що ТОВ "Аверс-Сіті" звернулося із заявою до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради та 05 лютого 2020 року здійснило за собою державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, привласнюючи його в незаконний спосіб. 
25 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Аверс-Сіті" укладено договори купівлі-продажу майнових прав щодо об`єктів нерухомості - приміщень № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_4 за даними реєстраційної справи у житловому будинку АДРЕСА_1 . Майнові права та необхідні документи для подальшого оформлення прав на нежилі приміщення були передані ТОВ "Аверс-Сіті" ОСОБА_1 за актами приймання-передачі від 30 вересня 2011 року. Рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 14 березня 2013 року № 30 "Про присвоєння адреси" ОСОБА_1 надано дозвіл на об`єднання нежитлових приміщень № НОМЕР_2, НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 в одне нежитлове приміщення НОМЕР_1. 
Разом з тим, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про витребування зазначеного майна, та до вирішення спору судом, ТОВ "Аверс-Сіті" в незаконний спосіб виготовило технічну документацію на спірні приміщення та надало заяву на проведення реєстраційних дій до державних реєстраторів Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради, а останній вчинив незаконні реєстраційні дії щодо спірного майна, зареєструвавши право власності на нього за ТОВ "Аверс-Сіті".
Вказував, що дії ТОВ "Аверс-Сіті" та державного реєстратора призвели до формального виникнення підстав до розпорядження спірним майном з метою незаконного його вибуття з володіння ОСОБА_1 , тому він вважав, що є підстави для забезпечення позову до подачі позовної заяви про визнання незаконними та скасування дій відповідачів щодо реєстрації права власності на спірне майно. 
Вважав обґрунтованим та співмірним вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти ТОВ "Аверс-Сіті" та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій звертати стягнення, продавати, дарувати, обмінювати чи будь-яким іншим чином відчужувати, обтяжувати, укладати договори та здійснювати реєстрацію будь-яких правочинів щодо об`єктів нерухомого майна - нежитлових приміщень № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Вважав також, що невжиття такого заходу забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених (оспорюваних) прав позивача на спірні приміщення у разі задоволення позову. 
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.
 
Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2020 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали та порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу для розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що вказана судом невідповідність заяви про забезпечення позову нормам ст. 151 ЦПК України є надуманою і на нормах зазначеної статті не ґрунтується.
Зазначив, що вказівка в ухвалі суду про те, що ним не зазначено інші відомості, потрібні для забезпечення позову, не може вважатися обґрунтованою, оскільки в такому випадку суд повинен чітко вказати, які саме інші відомості, потрібні для забезпечення позову, перешкоджають розгляду заяви про забезпечення позову по суті.
Крім наведеного, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що вона постановлена у відкритому судовому засіданні. 
Вказував, що повертаючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви з необґрунтованих формальних підстав, суд першої інстанції не врахував сутність правової природи передбаченої ЦПК України процедури забезпечення позову до подання позовної заяви.
Вважав, що ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, як такої, що подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Повертаючи заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви заявнику ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що подана заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а саме, що в заяві не зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, зазначення кому належать нежитлові приміщення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, тому подану заяву слід повернути заявнику.
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
 
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
 
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.  Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 
Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.
 
Таким чином, вказівка суду першої інстанції про необхідність зазначення в заяві про забезпечення позову, кому саме належить житлові приміщення, ч. 1 ст. 151 ЦПК України не містить, а отже вона не ґрунтується на вимогах закону.
 
Апеляційний суд також враховує, що до заяви про забезпечення позову додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій зазначено в тому числі відомості про власників об`єктів нерухомого майна, щодо яких заявник просив вжити заходи забезпечення позову.
 
Не відповідає змісту заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 і така вказана судом невідповідність заяви вимогам ст. 151 ЦПК України, як незазначення предмету позову, оскільки на аркуші 3 заяви чітко зазначено, що заявник має намір подати позов про визнання незаконними та скасування дій відповідачів щодо здійснення реєстрації права власності на спірне майно, а на аркуші 4 зазначено також, що з урахуванням вимог ст. 152 ЦПК України протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову ОСОБА_1 буде пред`явлено позов до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ТОВ "Аверс-Сіті" про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, а про незаконність та скасування якого саме напису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою буде пред`явлено позов, заявником вказано у абзаці 2 аркушу 2 заяви про забезпечення позову.
 
Не ґрунтуються на змісті заяви про забезпечення позову також висновки суду щодо відсутності у заяві обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Так, заява про забезпечення позову містить детальний виклад обставин набуття ОСОБА_1 прав на спірні нежитлові приміщення № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_4, та обґрунтування необхідності вжиття саме обраного заявником заходу забезпечення позову, а саме оскільки реєстрація права власності на спірні приміщення за ТОВ "Аверс-Сіті" робить можливим розпорядження товариством зазначеним майном, ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради, ТОВ "Аверс-Сіті" та іншим особам реєстраційні дії, звертати стягнення, продавати, дарувати, обмінювати чи будь-яким іншим чином відчужувати, обтяжувати, укладати договори та здійснювати реєстрацію будь-яких правочинів щодо спірних об`єктів нерухомого майна. Як на підставу забезпечення позову в заяві також міститься посилання на ч. 2 ст. 149 ЦПК України, відповідно до якої невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду.
 
Вказівка в ухвалі суду першої інстанції про те, що не зазначено інші відомості, необхідні для забезпечення позову, не може вважатися обґрунтованою, оскільки в такому випадку суд повинен був чітко вказати, які саме інші відомості. потрібні для забезпечення позову, перешкоджають розгляду заяви про забезпечення позову по суті.
 
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
 
Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, тому у разі, якщо наявних у ній пояснень та доданих до заяви доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, на думку суду, було недостатньо для забезпечення позову, суд першої інстанції повинен був діяти у відповідності до вимог ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України та не повертати заяву з формальних підстав, а розглянути по суті заявлених у ній вимог.
 
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно та помилково повернув заяву ОСОБА_1 , не дослідивши матеріали справи у повному обсязі, оскільки заява подана із дотриманням вимог, що встановлені ст. 151 ЦПК України, а вказівки суду на відсутність в заяві певних відомостей не ґрунтуються на фактичних обставинах, змісті заяви про забезпечення позову та вимогах ст. 151 ЦПК України. Форма і зміст заяви відповідали вимогам ст. 151 ЦПК України.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Апеляційний суд вважає, що повернення заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
 
ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду звернення заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), № 47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).
 
Крім того, суд першої інстанції припустився процедурної помилки, постановляючи заяву про повернення заяви у відкритому судовому засіданні, а не одноособово.
 
Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2020 року не можна вважати законною та обґрунтованою.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття таможе бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 Судді:                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                Фінагеєв В.О.  
 
                                                                                                Яворський М.А.