КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи №381/1719/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7649/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
01 грудня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                 Білич І.М.
суддів:                                                                   Коцюрби О.П., Музичко С.Г.
при секретарі:                                                       Кемському В.В.
 
за участю: представника позивача - ОСОБА_1 
                  представника відповідача - Цермолонського І.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Радченко Вікторії Юріївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Правекс-Банк», на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Ковалевської Л.М.,
у цивільній справі № 757/62713/18 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Правекс-Банк», третя особа: державний нотаріус Фастівської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області Левченко Г.І., про визнання договору іпотеки припиненим, - 
 
в с т а н о в и л а :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати припиненим договір іпотеки №816-015/03Р від 23 грудня 2003 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме:квартира по  АДРЕСА_1 , а також зняти заборони відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладених державним нотаріусом Фастівської міської держнотконтори за договором іпотеки №816-015/03Р,та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за №1269698 від 01.09.2004 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 23 грудня 2003 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №816-015/03Р, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 11  000 доларів США для споживчих цілей, у строк з 23 грудня 2003 року до 23 грудня 2015 року із сплатою 15 % річних.  У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальникомбуло укладено договір іпотеки №816-015/03Р від 14.02.2004 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору іпотеки державним нотаріусомвстановлена заборона відчуження нерухомого майна - запис №1269698 від 01.09.2004 року, відомості про що внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження майна. 
Позивач вказувала, що 01 лютого 2017 року Апеляційним судом Київської області прийнято рішення про стягнення з  неї ( ОСОБА_5 ) на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості по кредиту у сумі 20 353,83 грн. 
На виконання рішення суду вона сплатила кошти у відповідній сумі, у зв`язку з чим, вважала, що основне кредитне та похідне іпотечне зобов`язання є припиненими їх належним виконанням. Однак, банк у добровільному порядку відмовився зняти заборону відчуження та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року позов задоволено. 
Визнано припиненим договір іпотеки №816-015/03Р від 23 грудня 2003 року, посвідчений №816-015/03Р від 23 грудня 2003 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Знятозаборони відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладених державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Левченко Г.І. за договором іпотеки від №816-015/03Р 14.02.2004 року (запис №1269698 від 01.09.2004 року)
Вилученоз Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за №1269698 від 01.09.2004 року.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначаючи, що задовольняючи позовні вимоги, суд безпідставно дійшов висновку про те, що кредитне зобов`язання між сторонами є припиненим його належним виконанням. Вказуючи при цьому, що відмова банку у справі №381/3871/15-ц у стягненні кредитної заборгованості у справі за спливом строку позовної давності не є підставою для припинення іпотечного зобов`язання.
 
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
 
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.
Представник позивача подану апеляційну скаргу не визнав, заперечував проти її задоволення.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 грудня 2003 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» (правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ «Правекс Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №816-015/03Р, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 11 000 доларів США для споживчих цілейзі строком повернення до23 грудня 2015 року та сплатою 15% річних.
На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 816-015/03Р від 14 лютого 2004 року, за якимв іпотеку передано нерухоме майно, а саме - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
За цим договором державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Левченко Г.І. встановлена заборона відчуження нерухомого майна - запис №1269698 від 01.09.2004, відомості про що внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження майна.
Згідно умов п. 1.2 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит в розмірі 11 000 доларів США в строк до 23 грудня 2013 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок; зобов`язаний сплачувати щомісяця проценти за користування грошовими коштами в розмірі 15% річних; зобов`язаний використати грошові кошти на споживчі цілі; сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення умов кредитного договору.
Згідно умов 5.4 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного розрахунку іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов`язанням.
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.05.2006 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №152 від 17.05.2006. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку - ОСОБА_6 , дружині -   ОСОБА_2 .
 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_2 між банком та позичальником виник спір, який вирішувався в судовому порядку (номер справи унікальний №381/3871/15-ц).
Так, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» проценти за кредитним договором та пеню за процентами в розмірі 20 353,83 гривень. У решті позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили.
На виконання рішення суду, позивачем на користь банку виплачені визначені судовим рішеннямгрошові кошти, що підтверджено доданою до матеріалів справи копією квитанції №0.01027845084.1 від 04.05.2018, у зв`язку з чим позивач вважала, щоумови укладеного між сторонами кредитного договору зі сторони боржника виконані в повному обсязі, що тягне за собою припинення іпотеки.
Однак, на її звернення до банку було повідомлено, що зняти заборону відчуження та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливо лише за умови повного погашення кредиту за договором, чого позичальником зроблено не було.
 
За таких обставин, вважаючи що нею у повному обсязі погашено заборгованість перед банком, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечене іпотекою зобов`язання за договором кредиту виконано в повному обсязі, тому зобов`язання за договором іпотеки як похідні від кредитного договору припинилися.
 
Проте  погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
 
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1  ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі по тексту - Закон) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону «Про іпотеку».  
Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
 
Позивач, як на підставу позову про визнання договору іпотеки припиненим, посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року при розгляді справи №381/3871/15-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором визначено розмір заборгованості позичальника перед банком, а саме - 20 353,83 гривень. 
Сплативши указану суму на рахунок банку, ОСОБА_2 , вважала власні кредитні зобов`язання перед банком виконаними, що є підставою для визнання похідного зобов`язання (іпотеки) припиненим.
 
Однак, суд першої інстанції, задовольняючи позов, помилково не взяв до уваги, що в межах розгляду справи №381/3871/15-цПАТ КБ «Правекс Банк» звертався з позовом до позичальника про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 13 821,29 доларів США яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом  4 814 доларів США; -заборгованість по відсотках за користування кредитом  546,97 доларів США; -заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 7 355,68 доларів США; -пеня за несвоєчасне погашення відсотків  1 104 ,64 доларів США.
Стягнувши суму заборгованості у розмірі 20 353,83 грн, апеляційний суд в іншій частині позовних вимог відмовив не за відсутністю правових підстав для звернення банку до суду з такими вимогами, а за пропуском строку позовної давності, про сплив якої заявлено відповідачем.
Разом з тим, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК України не містять такої підстави припинення договору іпотеки, як сплив позовної давності до основного зобов'язання.
У зобов`язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.
Однак за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. 
Так як навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року  у справі № 6-1840цс16, правильність застосування яких підтверджена і Верховним Судом, зокрема у постанові від 26.02.2020 року у справі № 754/14266/17-ц.
 
З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем не наведено правових підстав для припинення договору іпотеки, так як відмова банку у стягненні усієї суми кредитної заборгованості за пропуском строку позовної давності не може вважатися належним виконанням позичальником основного зобов`язання, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права  підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України.          
 
У порядку ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1152,60 грн.
 
Керуючись ст.ст. 368,374,376, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу адвоката Радченко Вікторії Юріївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Правекс-Банк», задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року скасувати та постановити нове, за яким;
ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до Акціонерного Товариства «Правекс-Банк», третя особа: державний нотаріус Фастівської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області Левченко Г.І., про визнання договору іпотеки припиненим.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Акціонерного Товариства «Правекс-Банк» судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.
Постанова набирає чинності з моменту проголошення; може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Повний текст постанови складено16 грудня 2020 року.
 
            Суддя-доповідач:
 
            Судді: