ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11906/20	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1138/20 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Щавурська Н. Б., 
за участі секретаря — Боднар Р.В.
та сторін — ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Микитовича П.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11906/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 листопада 2020 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст рішення складено 16 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Тернопільської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (ВСА) Левицького Михайла Степановича, третя особа — Тернопільська міська рада, 

В С Т А Н О В И В:
       у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Голови Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (ВСА) ОСОБА_2 , третя особа - Тернопільська міська рада, у якому просив зобов`язати голову Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів — Левицького М.С. видати документ на відчуження землі під збудованими гаражами для їх подальшої реєстрації, а у разі відсутності в нього таких повноважень зобов`язати відповідні органи виконкому міської ради прийняти документи стосовно надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0077 га для обслуговування індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1 ), визнати за ним право власності на збудовані згідно договорів зобов`язань з ВСА гаражів. 
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 жовтня 2019 року він зареєстрував заяву на ім`я голови Тернопільської обласної організації ВСА Левицького М.С. про надання йому письмової згоди засвідченої нотаріально про вилучення земельної ділянки площею 0,0077 га, що належить ВСА як землекористувача на праві постійного користування під вже збудований ним гараж для оформлення права власності, однак відповіді не отримав. 09 січня 2020 року за допомогою пошти надіслав ще одну заяву такого ж змісту як попередню, однак відповіді не отримав. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голови Тернопільської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (ВСА) ОСОБА_2 , третя особа — Тернопільська міська рада — відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов не відповідного висновку, що Голова Тернопільської обласної організації ВСА Левицький М.С., як одноособовий виконавчий орган, не є юридичною особою без відповідних повноважень. Також неправильно застосував норми матеріального права, а саме Земельного Кодексу України та Закону України “Про землеустрій”, в частині набуття права на земельну ділянку.
       Його право на дані частини земельної ділянки підтверджено попередніми судами. Зокрема, в оскаржуваному рішенні суду, суддя Позняк В.М., посилається на одне з рішень Тернопільського міськрайонного суду від 29.05.2012 року в справі № 1915/5058/2012, де підтверджено, що згідно виданих свідоцтв, ОСОБА_1 є власником боксових гаражів на стоянці № НОМЕР_1 , за якими закріплена відповідна частина земельної ділянки для їх будівництва та обслуговування на території Тернопільської обласної ради ВСА. Натомість суд прийняв оскаржуване рішення, яким відмовив у позові в зв`язку з його поданням до неналежної особи.
       Голова Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (ВСА) Левицький М.С. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначив, що ОСОБА_1 надано роз`яснення стосовно порушеного питання щодо надання згоди на вилучення земельної ділянки, лист направленого поштовою кореспонденцією.
       Голова Тернопільської обласної організації громадської організації “ВСА” є неналежним відповідачем у даному спорі стосовно вимог про відчуження земельної ділянки, зобов`язання виконавчого органу місцевого самоврядування вчинити дії та про визнання права власності на нерухоме майно.
       Відповідно до обсягу повноважень визначених Положенням Голова Тернопільської організації громадської організації “ВСА” здійснює організаційно-розпорядчі функції з керівництва та організації діяльності обласної організації Спілки. У той час, як землекористувачем земельної ділянки є Тернопільська обласна організація громадської організації “ВСА”. Одночасно, позивачем у поданій ним позовні заяві відповідачами не вказано Тернопільську міську раду та орган, який здійснює реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проте заявлено позовні вимоги, які належать до компетенції сами цих органів. З огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним.
       У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній
       Представник Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (ВСА) адвокат Микитович П.М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фізична особа ОСОБА_2 не є особою, яка має право розпоряджатися земельною ділянкою, яка перебуває в користуванні Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів України, та знаходиться на території населеного пункту села Великі Гаї, а також визнавати чи не визнавати право власності на гаражі.
       З таким висновком погоджується колегія суддів.
       Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорт, виготовленого 06.12.2013 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 , гараж № НОМЕР_2 площею 130,5 кв. м, побудований у липні 1992 року і знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 12-14). А із характеристик цього ж гаража, долученого самим же позивачем, вбачається, що площа становить уже 154.2 кв м (а.с. 15) та 135 кв м і збудований у 2007 році (а. с. 16).
       Згідно наявних відомостей в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, Тернопільська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів є громадською організацією, керівником якої є ОСОБА_2 
        ОСОБА_1 звернувся 31.10.2019 року із заявою на ім`я голови Всеукраїнської спілки автомобілістів Тернопільської обласної організації громадської організації Левицького М.С., в якій просить надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування збудованого на власні кошти гаражу № НОМЕР_3 , стоянки № 7 та просив надати письмову згоду засвідчену нотаріально про вилучення земельної ділянки площею 0,0077 га, що належить ВСА як землекористувачу на праві постійного користування.
       Як видно із відповіді № 65 від 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 , наданої Тернопільською обласною організацією громадською організацією «Всеукраїнська спілка автомобілістів», що відповідно до п.4.12 положення Тернопільської обласної організації громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» до обсягу повноважень голови не віднесено одноособове розпорядження та відчуження майна обласної організації Спілки, який може діяти лише на виконання рішень вищого органу управління, за наявності відповідних уповноважень. Крім того, роз`яснено, що для вирішення цього питання, необхідно надати копії документів, у тому числі дозвільних, стосовно будівництва, введення в експлуатацію чи, за наявності, правовстановлюючих документів на дані будівлі. 
       09 січня 2020 року поштовим відправленням ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою на ім`я голови Всеукраїнської спілки автомобілістів Тернопільської обласної організації громадської організації Левицького М.С. (отримано 16.01.2020 року) та просив надати письмову згоду засвідчену нотаріально про вилучення земельної ділянки площею 0,0077 га що належить ВСА як землекористувачу на праві постійного користування. 
       Статтею 82 ЦПК України — обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2012 у справі №1915/5085/2012 за позовом Тернопільської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користування автостоянкою шляхом демонтажу гаражів і фундаментів № № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , 1048, 1049 відмовлено. 
       При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР № 000755 Тернопільській обласній організації Всеукраїнської спілки автомобілістів Тернопільською районною Радою народних депутатів Тернопільської області надано земельну ділянку площею 4,3713 га у постійне користування для будівництва автостоянки відповідно до рішення Тернопільської обласної ради народних депутатів № 318 від 25 грудня 1990 року та № 12 від 18 липня 1991 року. У серпні 1991 року між Тернопільською обласною радою спілки автомобілістів УРСР та ОСОБА_1 укладено договір-зобов`язання, згідно якого позивач надав відповідачу місце під забудову гаража № НОМЕР_5 на правах особистої власності на виділеній йому земельній ділянці на території гаражної автостоянки № НОМЕР_1 . Такого ж змісту були укладені між сторонами договори від 24 травня 2007 року, згідно яких ОСОБА_1 виділено під забудову гаражів місця під № НОМЕР_14 та № НОМЕР_15 . Крім того 08 червня 2007 року між Тернопільською обласною радою спілки автомобілістів УРСР та ОСОБА_1 укладено договори-зобов`язання щодо будівництва гаражів на місцях № № 1015-1018, № 1038, № 1039. 10 серпня 2007 року між Тернопільською обласною радою спілки автомобілістів УРСР та ОСОБА_1 укладено договір-зобов`язання відносно експлуатації платної автостоянки Української республіканської спілки автомобілістів, зокрема будівництва гаражу на місці № 1047. 
       Постановою президії Тернопільської обласної організації ВСА № 18/1 від 11 січня 2012 року ОСОБА_1 виключений із членів спілки, про що сам не заперечує. Цим же рішенням позбавлено його виділених місць № 1013, 1015 — 1018, 1038, НОМЕР_12 , 1047-1049 на автостоянці № НОМЕР_1 та зобов`язано звільнити зайняту територію, шляхом демонтажу будівництва та очистити від будматеріалів (а.с. 74-78).
       На ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтва № НОМЕР_16 , № 98 від 18 липня 1997 року Тернопільською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів, в яких зазначено, що ОСОБА_1 є власником боксових гаражів № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 на автостоянці №7 Тернопільської обласної ради спілки автомобілістів (рішення суду від 29.05.2012 року, а.с. 76).
        ОСОБА_1 подаючи позов відповідачем зазначив голову Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (ВСА) ОСОБА_2 .
       Відповідно до Положення Тернопільської обласної організації громадської організації “Всеукраїнська спілка автомобілістів” - голова спілки виконує організаційно-розпорядчі функції з керівництва та організації діяльності обласної спілки.
       Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача.
       Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
       Пред`явлення позову до ОСОБА_2 - голови Тернопільської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів про визнання за ним, як позивачем, права власності на гараж № НОМЕР_2 (при тому, що в позовній заяві зазначено на збудовані гаражі), суд вірно прийшов до висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому відмовив у позові, оскільки правом позивача є визначення предмету та підстави спору і кількості відповідачів (ст. 48 ЦПК України).
       Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
       Статтею 51 ЦПК України, передбачено право позивача у ході розгляду справи клопотати про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі іншої особи.
       Однак, цим правом позивач не скористався.
       Так, статтями 140, 141 ЗК України передбачені підстави для припинення права власності та користування земельною ділянкою, зокрема, однією із підстав зазначена добровільна відмова. 
       Згідно статтею 142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
       З аналізу вказаних норми вбачається, що власник чи користувач має право добровільно, тобто з власної волі, відмовитися від земельної ділянки. Законом не передбачено обов`язок власника чи землекористувача на вимогу інших осіб відмовлятися від прав на землю.
       Також, набуття права на землю передбачені главою 18 ЗК Україн. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. (116, 122 ЗК України).
       Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. (стаття 123 ЗК України).
       Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
       Із змісту ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
       Оскільки право власності на приміщення гаражів за позивачем у встановленому прядку не зареєстровано, а отже за позивачем право власності на вказані приміщенні у встановленому законом порядку ним не набуто. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). 
       Статтею 392 ЦК України визначено, що визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
       Проаналізувавши докази по справі, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останній не є членом спілки та вирішено справу без залучення до участі Тернопільської обласної організації громадської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів України, як землекористувача, та власника спірної земельної ділянки — Тернопільської міської ради буде порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки суд вирішуватиме питання про права і обов`язки особи, які не беруть участь у справі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності будуть позбавлені можливості давати пояснення по суті спору, доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи, а щодо зобов`язання відповідних органів виконкому міської ради надати дозвіл на складання проекту землеустрою із-за того, що останнім не надано доказів того, що він звертався до уповноважених органів і отримав відмову.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 листопада 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.Б. Щавурська