Справа № 161/17442/19  Провадження №33/802/372/20 	Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М. 	
Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його захисника Пасічника С.О. розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Пасічника С.О. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року,
В С Т А Н О В И В
Вказаною постановою судді  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 11.10.2019 року, о 01:24 год., в м Луцьку по пр.-т. Соборності,11, керував транспортним засобом марки « Renault Laguna», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Drager» у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржує його з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду. Вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_1 не знаходився у вказаному у постанові місці, та не керував транспортним засобом марки «Renault Laguna», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння у місті Луцьку, посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 у нього не вилучалося, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 не видавався, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 особисто не підписував, копії протоколу не отримував. У своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить поновити строк на оскарження постанови судді, вказує на те, що належним чином не був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, і про існування даного судового рішення дізнався на початку лютого 2020 року, вважає, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними. З огляду на наведене просить поновити строк на оскарження рішення суду першої інстанції.
Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши скаржника та його представника, які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, суддя приходить до наступного висновку.
Крім іншого, апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_1 містить також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного області від 02 грудня 2019 року, так як участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не брав, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 06 лютого 2020 року.
Апеляційний суд вважає правильним задовольнити клопотання адвоката Пасічника С.О. та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Луцького міськрайонного області від 02 грудня 2019 року, так як встановлений ч.2 ст.294 КУпАП строк пропущений ним з поважних причин.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні  правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції, в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суддею місцевого суду вимоги зазначених норм закону дотримані не були, що призвело до прийняття сумнівного, з точки зору його законності та обґрунтованості, рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо фактичного не встановлення судом та патрульними поліцейськими особи, яка притягається до адміністративної відповідальності повністю знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи.
Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 11 жовтня 2019 року його при керуванні трранспорним засобом працівники поліції не зупиняли, посвідчення водія не вилучали, відповідно, він не отримував тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом; протоколу про адміністративне правопорушення чи будь-якого іншого документа, який стосувався б вчинення ним адмінстратвиного правопорушення, він не підписував, підпис у протоколі йому не належить. У зв`язку з чим викладені судом першої інстанції в оскарженій постанові фактичні обставини справи не відповідають дійсності.
Також пояснив, що про існування даної постанови суду дізнався на початку лютого 2020 року при обставинах зупинки його працівниками поліції у м. Житомир, які повідомили, що є судове рішення про побавлення його права керування транспортними засобами на 1 рік за правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 130 КУпАП. Ці працівники поліції вилучили в нього посвідчення водія. Коли звернувся до Луцького міськрайонного суду дійсно переконався, що існує такий протокол про порушення ПДР України, а також постанова суду, якою той притягнутий до відповідальності.
Допитані як свідки працівники поліції, котрі складали адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пояснили суду, що дійсно мав місце випадок зупинки автомобіля «Рено Лагуна» на іноземній реєстрації за обставин, які викладені в протоколі серії ОБ №189851 від 11.10.2019, водій мав ознаки алкогольного спяніння, запропонували пройти відповідний огляд на стан спяніння, той погодився, алкотестер показав позитивний результат щодо перебування ним у стані алкогольного спяніння. Водій представився ОСОБА_1 , надав посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , яке було вилучене в нього, та видано тимчасовий талон на право керування транспортним засобом. Дана особа підписала протокол, результат газоаналізатора, акт огляду. Будь-яких сумнівів в тому, що наданий останнім документ може бути недостовірним у них не виникало. Після цього вони підвезли водія, на якого склали протокол, до готелю «Едем», куди вказав даний громадянин, оскільки він повідомив, що там проживав.
На адресу суду адвокатом Сахніка О.О., в інтересах котрого було подано апеляційну скаргу було надано документи, які свідчать про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України за фактом використання невстановленою особою завідомо підробленого документа, а саме посвідчення водія, виданого на імя ОСОБА_1 . В ході розслідування цього провадження встановлюється особа, причетна до можливого вчинення кримінального правопорушення.
З метою встановлення дійсності показань ОСОБА_1 та його захисника про використання іншою особою документів, виданих на імя ОСОБА_1 , апеляційним судом було скеровано запит в патрульну поліцію міста з метою надання відповідних записів з боді-камер працівників поліції, та отримано відповідь про неможливість його надання за відсутністю таких на серверах зберігання УПП у Волинській області ДДП.
Таким чином достовірно встановити чи дійсно за обставин, зазначених в протоколі, саме ОСОБА_1 керував транспорним засобом - автомобілем «РЕНО ЛАГУНА», котрий (атомобіль), як встановлено судом, йому не належить, на даний час неможливо, як і неможливо спростувати версію сторони захисту щодо керування цим авто іншим громадянином, особу якого належить встановити в ході проведення досудового розслідування.
Оскільки за результатами апеляційного розгляду справи має місце подвійне вилучення посвідчення водія, виданого на одну і ту ж особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неможливо достеменно стверджувати про вчинення 11 жовтня 2019 року о 01:24 год. в м. Луцьку, на пр. Соборності, 11 порушення Правил дорожнього руху України, передбаченого п. 2.9 А, саме ОСОБА_1 , про що обгрунтовано стверджує апелянт.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.
Статтею 17Закону України«Про виконаннярішень тазастосування практикиЄвропейського судуз правлюдини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що доведення винуватості ОСОБА_1 не може ґрунтуватись на припущеннях, у зв`язку з чим дана справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушеннях.
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду В.А. Подолюк