Постанова
Іменем України                                             
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 613/718/17
провадження № 61-48812св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,         
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Селянське (фермерське) господарство «Промінь»,
третя особа - сектор державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Кандибою Тетяною Олександрівною, на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року у складі судді Харченко С. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Промінь» (далі - СФГ «Промінь») про розірвання договору оренди землі.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 2016 року належить земельна ділянка площею 3,9556 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.
13 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та СФГ «Промінь» укладений договір оренди землі № 1229, зареєстрований у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр «ДКЗ» 22 січня 2008 року за № 040868600029, строк дії договору оренди - 25 років.
З часу підписання договору оренди та його державної реєстрації, орендну плату у розмірі та в порядку, визначеному пунктами 9, 12, 16 договору оренди, орендодавцем отримано не було.
Так, відповідно до пункту 9 договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо індекс інфляції становить більш ніж 120 %. Відповідач жодного разу за ці роки не виконав свої обов`язки щодо обчислення розміру орендної плати за договором оренди з урахуванням індексів інфляції, що призвело до виплати орендної плати в 2008 та 2014 роках в розмірі значно меншому ніж той, на який мав право власник земельної ділянки.
Відповідно до пункту 12 договору оренди, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зокрема внаслідок інфляції. Інформація, зазначена в картці рахунку відповідача за 2008 рік, щодо видів, обсягів та вартості продукції, виданої орендодавцю за договором оренди в рахунок плати за користування земельною ділянкою, та інформація, зазначена в довідці відповідача за 2014 рік, щодо видів, обсягів та вартості продукції, виданої орендодавцю за договором оренди в рахунок плати за користування земельною ділянкою, є недостовірною та неправдивою.
Також відповідач порушив вимоги пункту 16 договору оренди, а саме обов`язок стосовно виконання умов використання та збереження стану об`єкта оренди відповідно до чинного законодавства, а саме складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Вважав, що такий проект землеустрою повинен бути розроблений за замовленням відповідача.
Крім того, відповідач не підтвердив факт сплати до бюджету податку                      з доходів фізичних осіб та військового збору за орендодавця за договором оренди, хоча ці обов`язкові виплати до бюджету є частиною орендної плати, і на їх суму було зменшено розмір орендної плати, що виплачувалася орендодавцю протягом 2008-2016 років.
 
З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди землі від 13 лютого 2007 року № 1229, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Промінь», зареєстрований                                 у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр «ДКЗ» 22 січня 2008 року за                               № 040868600029 (6320882000:02:002:0097, площею 3,96 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області).
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року,  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач довів належними та допустимими доказами виплату орендодавцю орендної плати як у грошовій, так і натуральній формі, а також факт її отримання позивачем, відповідність розміру платежів і вартості виданої продукції умовам договору.
Також судами не встановлено фактів несплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та військового збору за орендодавця за договором оренди.
Позивач не надав доказів того, що невиготовлення та нерозроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни, призвело до порушення прав позивача, а також не надав доказів про зниження та втрату родючості, погіршення корисних властивостей земельної ділянки, належної позивачу.
Суди не встановили факт заподіяння позивачу діями відповідача шкоди, внаслідок якої позивач значною мірою був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору оренди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 , в особі адвоката Кандиби Т. О., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі.
Суди не врахували, що протягом дії договору відповідач виплачував орендну плату за договором у розмірі меншому ніж 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що призвело до того, що у 2008 році недоплачено орендну плату у розмірі 175,79 грн, а в 2014 році - 880,91 грн.
Отже, виплата орендної плати у розмірі меншому за розмір, передбачений пунктом 8 договору, свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку та є підставою для розірвання договору.
Крім того, орендну плату за 2014 рік відповідач виплатив лише у 2015 році, що є порушенням пункту 10 договору.
При цьому протягом дії договору відповідач без залучення уповноважених осіб, без розроблення відповідного проєкту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, самостійно визначає види та типи сівозмін, складає чергування сільськогосподарських культур у сівозміні, у тому числі застосовує на його земельній ділянці «сівозміну восьмипильну», що є порушенням обов`язків за договором та вимог чинного законодавства України.
Також відповідач не надав йому інформацію щодо сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та військового збору за орендодавця за договором.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
 
У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено колегії суддів                     у складі: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,               Луспеника Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,9556 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6320882000:02:002:0097, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.
 
13 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та СФГ «Промінь» укладений договір оренди землі за № 1229, згідно з умовами якого належна на той момент орендодавцеві земельна ділянка передана в оренду СФГ «Промінь» строком на 25 років. Договір зареєстрований 22 січня 2008 року в Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр» ДЗК за номером 040868600029.
 
Відповідно до пункту 8 указаного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній або відробітковій формі та у розмірі 1,5 % (півтора відсотка) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
 
Згідно з пунктом 9 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо індекс інфляції становить більше ніж 120 %.
 
Пунктом 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року.
 
Згідно з пунктом 32 вказаного договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Відповідно до пункту 34 договору оренди, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.
 
Пунктом 35 договору оренди передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої сторони, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі -               у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки,      а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).
 
У пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
 
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. 
 
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року               у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
 
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено                     у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату                   у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
 
Суд апеляційної інстанції, вважаючи, що відповідач належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати, не надав оцінки доводам апеляційної скарги про те, що у 2008 році та 2014 році СФГ «Промінь» сплачувало плату за користування належною позивачу земельною ділянкою не у повному обсязі, а саме у 2008 році недоплачено суму орендної плати             у розмірі 175,79 грн, а у 2014 році - 880,91 грн, не зазначив у рішенні мотивів, чим спростовуються такі доводи, не навів доказів, які б свідчили про отримання такої плати у порядку та розмірі, встановленому договором.
 
Зокрема, суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що відповідач здійснював нарахування орендної плати без урахування індексу інфляції, як це передбачено пунктом 9 договору, хоча такі доводи             є вагомими у спорі про розірвання договору оренди землі, оскільки виплата орендної плати у меншому розмірі ніж передбачено законом і договором,          є підставою для його розірвання.
 
При цьому суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що сама по собі виплата орендної плати у 2008 році та 2014 році, без перевірки її розміру із наведенням відповідного розрахунку, який би відповідав умовам договору, не може вважатися достатнім для висновку про належне виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати.
 
Таким чином, апеляційний суд, вирішуючи спір, неповно з`ясував усі обставини у справі, які мають істотне значення для правильного її вирішення, не дав оцінку доводам позивача про те, що СФГ «Промінь» систематично не вносилась орендна плата у зазначені роки та у розмірі, встановленому умовами договору оренди земельної ділянки, які відповідно до положень статті 141 ЗК України, статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту 32, укладеного між сторонами договору оренди землі, можуть бути підставою для його розірвання, унаслідок чого дійшов передчасного висновку, що зобов`язання відповідача перед спадкоємцем орендодавця виконані                     у повному обсязі, а підстави для розірвання спірного договору відсутні.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції не з`ясував та не встановив виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди землі, розміру виплаченої позивачу орендної плати за спірний період, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, установлених ЦПК України, не може встановлювати обставини, збирати і перевіряти докази та надавати їм оцінку, що позбавляє його можливості ухвалити нове рішення у справі, тому справу слід направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кандибою Тетяною Олександрівною, задовольнити частково.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Ю. В. Черняк