ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 814/2651/16
адміністративне провадження № К/9901/40005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Миколаївській області
на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року (головуючий суддя - Гордієнко Т.О)
та на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Потапчук В.О., судді - Семенюк Г.В., Шеметенко Л.П.)
у справі №814/2651/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фльор-С»
до Головного управління ДФС у Миколаївській області 
про скасування податкового повідомлення - рішення, 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фльор-С» (далі - позивач, платник, Товариство) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у 
Миколаївській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у Миколаївській області) про скасування податкового повідомлення - рішення.

На обґрунтування позовних вимог Товариство зазначає про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідача з огляду на те, що перевіряючими під час проведення перевірки протиправно не застосовано законодавчо встановлену відносну похибку -+0,8%, а також не враховано наявність нафтопродуктів у трубопроводах, оскільки за обох обставин відносна похибка у бік збільшення або зменшення від різниці з даними бухгалтерського обліку підприємства не перевищувала 0,8%.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, адміністративний позов задоволено:

-          скасовано податкове повідомлення - рішення від 06 грудня 2016 року за №0003811405;

-          присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фльор-С» судовий збір у сумі 1     378,00 грн, сплачений платіжним дорученням №293 від 07.12.2016 та платіжним дорученням №320 від 23.01.2017 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що відносна похибка у бік збільшення або зменшення від різниці нафтопродуктів згідно з даними бухгалтерського обліку Товариства не перевищувала розміру законодавчо встановленої відносної похибки у розмірі 0,8%, а тому у відповідача не було правових підстав для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення та нарахування Товариству штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 6     490,20 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що законодавчо встановлена границя відносної похибки +-0,8% була врахована під час вимірювання і внесення результатів у відомість. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про те, що відносна похибка у бік збільшення або зменшення від різниці нафтопродуктів не перевищувала розміру законодавчо встановленої відносної похибки у розмірі 0,8% не відповідають дійсності.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

19 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку щодо дотримання порядку здійснення Товариством розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт від 18.11.2016 за №0250114/29/14/39344386 (далі - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем п.12. ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Перевіркою встановлено надлишок товарно-матеріальних цінностей на суму 1 040,32 грн та нестачу-матеріальних цінностей на суму 2 204,78 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 06 грудня 2016 року за №0003811405, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 6 490,20 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 12 часини 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до ст. 20 вказаного вище Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 № 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі-нафта) і нафтопродуктів.

Згідно з п. 4.2.2.2 Інструкції границі відносної похибки методу не мають перевищувати: +-0,5% під час вимірювання маси нетто нафти, нафтопродуктів від 100 т і більше; +- 0,8% під час вимірювання маси нетто нафти, нафтопродуктів до 100 т і відпрацьованих нафтопродуктів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується наявною у матеріалах справи відомістю, за даними інвентаризації залишок ТМЦ по дизельному паливу складає 15 339 л, а за даними обліку 15 281,84 л. залишок бензину А-92 за даними інвентаризації складає 2 977 л , а за даними обліку 3 084,55 л. Таким чином, контролюючим органом при здійсненні фактичної перевірки господарської одиниці позивача встановлено надлишок дизпалива суму 1 040,32 грн та нестачу бензину на суму 2 204,78 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що відносна похибка у бік збільшення/зменшення від різниці нафтопродуктів згідно з даними бухгалтерського обліку та даними залишку Товариства не перевищує розміру законодавчо встановленої відносної похибки у розмірі 0,8%, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що облікові дані залишків поливно-мастильних матеріалів були зроблені на підставі реєстратора розрахункових операцій (х-звіт), а фактичні залишки паливно-мастильних матеріалів були зняті за допомогою градуювальних таблиць на сталеві резервуари.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Скаржником не надано суду жодних доказів на підтвердження викладених у касаційній скарзі доводів відносно того, що зазначені у відомості, фактичні залишки паливно-мастильних матеріалів були розраховані із урахуванням розміру законодавчо встановленої відносної похибки у розмірі 0,8%.

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова