Ухвала
 
28 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 214/6821/16
провадження № 61-12459ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період придбання спірної квартири.
 
Визнано квартиру 
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Саксаганського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просила постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 
2020 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк до 05 жовтня 2020 року для подання до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та сплати судового збору.
 
Залишаючи без руху касаційну скаргу в частині пропуску строку на касаційне оскарження Верховний Суд виходив з того, що касаційну скаргу, згідно відбитку прийому кореспонденції «Скриня» подано до Верховного Суду 19 серпня 
2020 року. 
 
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , яке обгрунтоване тим, що заявник фактично мешкає у м. Прага Чеської Республіки. Касаційну скаргу, засобами поштового зв`язку вона відправила до касаційного суду 02 березня 2020 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, однак із невідомих їй причин поштове відправлення надійшло до Верховного Суду лише у серпні 2020 року.
 
Перевіривши наведені заявником доводи щодо дотримання строку подання касаційної скарги, Верховний Суд погоджується із доводами заявника щодо дотримання зазначеного процесуального строку.
 
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання 
ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги щодо сплати судового збору, до якого додано оригінал квитанції. На обгрунтування належності суми сплаченого судового збору заявник надала звіт про оцінку спірної квартири, згідно з яким її вартість складає 128 800,00 грн.
 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховним Судом установлено, що касаційна скарга подана з порушенням пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
 
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
 
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
 
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
 
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
 
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
 
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
 
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
 
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
 
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник не зазначила підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд роз`яснює заявнику, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із зазначенням підстав на яких подається касаційна скарга відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
 
За змістом пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 127, 185, 390, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року до 20 листопада 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        Г. І. Усик