П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1386/20	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, треті особи: Голопристанський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Комунальне підприємство «Голопристанська центральна районна лікарня», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В травні 2020 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення №5 Комісії управління ПФУ в м. Гола Пристань та Голопристанському районі від 26.06.2014 року про відмову в перерахунку пенсії із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п.«е» ст.55 та ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивача період роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року включно, лікарем дерматовенерологом у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО, який на теперішній час перейменований внаслідок реорганізації в КП «Голопристанська центральна районна лікарня», у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача від 30.05.2019 року про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі п.«е» ст.55 та ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з врахуванням до стажу для призначення такої пенсії періоду роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року включно на посаді лікаря дерматовенеролога у подвійному розмірі, відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що пенсійний орган відмовивши в задоволенні заяви про перерахунок пенсії, пославшись на не підтвердження роботи позивача в інфекційних закладах (відділеннях, кабінетах), порушив право позивача на гідне пенсійне забезпечення.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення №5 від 26.06.2014 року, прийняте у вигляді протоколу на засіданні комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства, в частині відмови в зарахуванні позивачу стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ зарахувати до стажу позивача період роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням цього періоду. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи та з матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Голопристанському відділі обслуговування громадян (сервісному центрі) ГУ ПФУ та з 14.08.2008 року одержує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До цього часу, з 31.08.2004 року отримував пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
16.06.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із додаванням страхового стажу.
Згідно протоколу №5 від 26.06.2014 року заява позивача була розглянута комісією для розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсії та вирішено серед іншого відмовити в перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таке рішення обґрунтовано тим, що з матеріалів пенсійної справи та додатково наданих документів неможливо встановити факт роботи позивача лікарем дерматовенерологом в дермато-венерологічному кабінеті районної поліклініки, що виключає право останнього на зарахування періоду роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року до страхового стажу у подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Цим рішенням також було відмовлено в зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи в ТОВ «Север-Авто» м. Москва, Російської Федерації, з 11.07.2008 року по 16.10.2008 року, з 01.10.2009 року по 23.09.2010 року, з 01.10.2010 року по 31.07.2011 року, стажу після призначення пенсії який набутий на території іншої держави.
30.05.2019 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 1973 по 2008 роки на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанської ТМО.
13.06.2019 року листом, ГУ ПФУ повідомило позивача, що оскільки за результатами перевірки не підтверджено роботу позивача в інфекційних закладах (відділеннях, кабінетах) зарахувати до стажу роботи у подвійному розмірі періоду з 01.08.1973 по 20.06.2003 роки на посаді лікаря дерматовенеролога в Голопристанській районній лікарні відсутні підстави. Також зазначили, що вказане питання було вирішено рішенням комісії ще у 2014 році.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача лікарем дерматовенерологом у дерматовенеролігчному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО підтверджується записами трудової книжки, а також матеріалами пенсійної справи, що дає позивачу право на зарахування спірного періоду до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п.«е» ст.55 та ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з цим, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вимоги щодо повторного розгляду заяви від 30.05.2019 року про перерахунок пенсії за вислугу років зазначив, що повторний розгляд заяви є недоцільним, оскільки право позивача на отримання пенсії з урахуванням висновків та рішення суду першої інстанції та врахування спірного стажу роботи є поновленням прав позивача та задоволення вказаної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ГУ ПФУ не згодна з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому колегія суддів, виходячи із визначених у ч.1 ст.308 КАС України меж перегляду судом апеляційної інстанції, переглядає дану справу в межах доводів апеляційної скарги, тобто лише в частині визнання протиправним та скасування рішення №5 від 26.06.2014 року, зобов`язання зарахувати до стажу позивача спірний період роботи та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням цього періоду.
При вирішенні даного спору, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.
Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19.07.1995 року №133 сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.
Спільним листом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року №625/0/15- 05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 зазначено, що заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Зазначене також узгоджується і з інформацією викладеною у листі Міністерства охорони здоров`я України №10.03.68/286 від 15.02.2006 року, що робота медичних працівників в шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини, зокрема сифіліс, гонорея, трихоітія, мікроспорія, фавус, коросту, демодекоз повинна зараховуватися їм до стажу роботи в подвійному розмірі.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Відповідно до трудової книжки позивач працював:
з 01.08.1973 року - лікарем дерматовенерологом Голопристанської районної лікарні;
з 14.09.1998 року - переведений на посаду лікаря дерматовенеролога поліклініки на 0,5 ставки;
з 01.01.2001 року - призначений на 0,75 ставки лікаря - дерматовенеролога поліклінічного відділення;
з 20.06.2003 року - звільнений з посади за власним бажанням.
Відповідно до довідки №319 (а.с.14), виданої Голопристанським ТМО 01.07.2008 року, позивач працював в дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО на посаді районного лікаря дерматовенеролога з 01.08.1973 року (наказ №70 від 19.07.1973 року) по 20.06.2003 роки (наказ №98 від 20.06.2003 року). Позивач обслуговував хворих з захворюваннями зазначеними у переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб від 10.07.2003 року. Робота в венерологічних відділеннях (кабінетах) зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Ця пільга поширюється на всіх працівників закладу.
Згідно довідки від 01.07.2008 року №319 (а.с.15), яка видана Голопристанським ТМО до Пенсійного фонду, позивач дійсно працював в дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення Голопристаньского ТМО на посаді районного лікаря дерматовенеролога з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року. Робоче місце позивача в 1973-2003 роках атестовано не було. З 01.08.1973 року по 20.06.2003 року проводилася оплата за шкідливість у розмірі 15%.
Відповідно до повідомлення заступника головного лікаря з економічних питань КП «Голопристанська ЦРЛ» від 27.05.2014 року №53/750 на запит пенсійного органу, положення про шкірвенкабінет, посадова інструкція на лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення Голопристанської ЦРЛ на період роботи позивача не збереглися, тому надано вищезгадані документи станом на сьогоднішній час.
Відповідно до виписки з наказу №67 від 11.04.1985 року, у період з 24.04.1985 року по 29.04.1988 року позивач перебував у службовому відрядженні за кордоном із збереженням 60% заробітної плати та посади за основним місцем роботи, на підставі наказу №256-л від 25.03.1985 року.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, записами трудової книжки позивача, а також матеріалами пенсійної справи підтверджується, що у період з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року позивач працював лікарем дерматовенерологом у дерматовенеролігчному кабінеті поліклінічного відділення Голопристанського ТМО, обслуговував хворих з захворюваннями зазначеними у Переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб та при виконанні своїх посадових обов`язків за спірний період контактував зі збудниками небезпечних інфекцій та паразитарних хвороб зазначених у вищезгаданому Переліку.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач має право на зарахування спірного періоду до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п.«е» ст.55  та ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відтак спірне рішення комісії №5 від 26.06.2014 року в частині відмови в перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи з 01.08.1973 року по 20.06.2003 року лікарем дерматовенерологом є протиправним та підлягає скасуванню.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку порушення прав позивача є триваючим, тобто продовжується по день звернення до суду.
Крім цього, колегія суддів вважає також правильним висновок суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача з приводу невідповідності заяви позивача від 30.05.2019 року ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вказана заява є фактично повторною, усі необхідні документи для підтвердження спірного періоду роботи вже були подані ще при першому зверненні у 2014 році разом із відповідною заявою та знаходились у пенсійній справі позивача.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.