ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/801/20
Єдиний унікальний № 324/911/20 Головуючий в 1-й інстанції – Каретник Ю.М.
Категорія – ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції – Білоконев В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке викладено в його апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Пологівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Пологівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові, до Пологівського районного суду Запорізької області надійшов протокол серії ОБ №064653 від 05 липня 2020 року, складений поліцейським СРПП №1 Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Квасницьким І.Ю. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому зазначено, що 05 липня 2020 року о 01 год.19 хв. по вул. М.Шосе, біля будинку №58 у м. Бердянську ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21013, д/н НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 

02.11.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження наведеної вище постанови посилаючись на те, що він отримав копію постанови поштою 24.10.2020 року. По суті скарги просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. 

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 064653 від 05.07.2020 року, ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Пологівському районному суді Запорізької області, міститься його підпис.
Після отримання вищевказаного матеріалу 17 липня 2020 року Пологівським районним судом Запорізької області відносно ОСОБА_1 суддею було призначено справу до розгляду на 29 липня 2020 року. У судове засідання 29 липня 2020 року не з`явився ОСОБА_1 , ніяких заяв та клопотань до суду не надав, викликався у дане судове засідання у встановленому законом порядку. Розгляд справи був відкладений на 30 липня 2020 року о 08 годині 40 хвилин, про що було повідомлено ОСОБА_1 шляхом вручення повістки під розписку, однак 30 липня 2020 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, ніяких клопотань та заяв до суду не подав, у зв`язку із чим розгляд справи був відкладений на 03 вересня 2020 року о 08 годині 20 хвилин, 03 вересня 2020 року в судове засідання ОСОБА_1 у черговий раз не з`явився, однак подав до суду заяву про відкладення справи у зв`язку із хворобою, зобов`язався надати медичну довідку на наступному судовому засіданні. Розгляд справи був відкладений на 18 вересня 2020 року о 08 годині 10 хвилин. 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з його хворобою, до вказаної заяви ним в якості доказу неможливості його присутності в судовому засіданні додана довідка, видана сімейним лікарем Кириченко КП «Воскресенський центр первинної медичної допомоги», з якої вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 17 вересня 2020 року по 18 вересня 2020 року з діагнозом: фолікулярна ангіна. Розгляд справи був відкладений на 29 вересня 2020 року о 09 годині 15 хвилин. 
29 вересня 2020 року в судове засідання знову не з`явився ОСОБА_1 , надав до суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою, довідку надасть на наступному засіданні.
З огляду на те, що ОСОБА_1 станом на 29 вересня 2020 року мав час для ознайомлення з матеріалами справи та укладення договору про надання йому юридичної допомоги з адвокатом, був обізнаним про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, не з`явився у судове засідання, неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, суддя першої інстанції вважав, що наведена вище його поведінка є такою, що направлена на затягування розгляду справи для спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП.
Вказану справу судом першої інстанції 29.09.2020 року розглянуто без його участі, оскільки суд його дії розцінив як умисне зловживання своїми процесуальними правами, що виражається в затягуванні судового розгляду з метою уникнення відповідальності,  оскільки строки  розгляду справи  про адміністративне правопорушення є обмеженими та спливають 05.10.2020 року. Таким чином, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа ухиляється від суду без поважних причин, у зв`язку із чим суддя вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
В клопотанні щодо поновлення йому строків на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не наводить ніяких доводів, щодо того, з яких підстав він не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, окрім того, що він отримав постанову суду 24.10.2020 року.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства.
Крім того, зважаючи на його обізнаність щодо наявності справи щодо нього, ОСОБА_1 після 29.09.2020 року мав реальну нагоду хоча б поцікавитись в Пологівському районному суді Запорізької області про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи щодо нього за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, щоб зберегти своє право на своєчасне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав лише 02.11.2020 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови суду майже через місяць.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
На підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя повинен це зробити в розумні строки, а на підставі ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Законність та обґрунтованість такого висновку, підтверджується також постановою Верховного Суду (Велика Палата) від 23.08.2018 року. 
Верховний Суд, зокрема, відзначив про те, що суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.
Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства, а тому доводи апелянта щодо порушення норм процесуального права не є слушними.
В клопотанні щодо поновлення строків на апеляційне оскарження інших доводів, які заслуговують на увагу, окрім вказаних, щодо того, з яких підстав ОСОБА_1 не міг оскаржити постанову суду у визначений законом строк, апелянт не наводить.
З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1  був обізнаний щодо вищевказаної події щодо нього, йому було відомо про стан та перебіг справи, він отримав виклик до суду на 18.09.2020 року, а зважаючи на те, що відповідно до ст.277 КУпАП справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, неодноразове відкладення розгляду справи, враховуючи, що строк  розгляду справи  про адміністративне правопорушення є обмеженим та спливав 05.10.2020 року, судом обґрунтовано прийнято рішення про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Посилання ОСОБА_1 на той факт, що оскаржувану постанову суду ним було отримано 24.10.2020 року, зважаючи на його обізнаність про стан та перебіг справи, в даному випадку, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. 
Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 29.09.2020 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Пологівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2020 року, у зв`язку з чим повернути йому апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.
Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.М. Білоконев
Дата документу  Справа № 324/911/20