ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2607/20 Справа № 200/3999/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов`язання повернути нерухоме майно, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У березні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов О.А., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов`язання повернути нерухоме майно.
       В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона була власницею домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
       13 серпня 2013 року відповідач, користуючись їх спільними родинними зв`язками, правової необізнаністю та віком позивачки запропонував укласти з ним договір купівлі-продажу домоволодіння, а взамін пообіцяв доглядати позивачку, матеріально утримувати, дозволивши їй продовжувати проживати у будинку. 
       13 серпня 2013 року вони з відповідачем прибули до приватного нотаріуса Орлова О.А., який показав їй, де поставити підпис, при цьому не надав жодного роз`яснення щодо угоди, яку вона має підписати. 
       Жодних грошових коштів при укладенні оскаржуваного договору вона не отримувала. Про наслідки укладення договору їй повідомлено не було, текст договору вона не читала. На даний час відповідач виганяє її з будинку, який є єдиним місцем її проживання, вона змушена перебувати в сусідів. Вказує, що вона не мала на увазі настання реальних наслідків, що передбачені договором купівлі-продажу, взамін продажу своєї власності нічого не отримала.
       З урахуванням викладеного, позивач просить суд: 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 13 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., серія та номер 1073, скасувавши державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 
- витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме – домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.3-5).
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов О.А., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов`язання повернути нерухоме майно– задоволено частково.
       Визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 13 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., серія та номер 1073.
       В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.211-216).
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.
Зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання договору купівлі- продажу недійсним.
Вказує, що позивачем не доведено, що відповідач ввів її в оману, надав помилкові відомості щодо природи та наслідків угоди.
Позивачем не надано жодного належного доказу, які б свідчили про фізичні чи психічні вади, що перешкоджали їй сприймати інформацію, яка зазначена у договорі.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2013 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1073.
       Згідно п.1 вказаного договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_2 і сплатити за нього визначену грошову суму.
       Згідно п.3 вказаного договору, продаж цей вчинено за 281020,00. Зазначену суму покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні оскаржуваного договору купівлі-продажу домоволодіння у позивача було відсутнє волевиявлення на продаж будинку, вона не бажала настання наслідків у вигляді фактичного вибуття вказаного нерухомого майна із її володіння, не мала наміру отримувати та не отримувала за це майно грошові кошти.
       Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.
       Відповідності до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
       Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).
       Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
       Зі змісту договору купівлі-продажу домоволодіння від 13 липня 2013 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , убачається, що сторони підтвердили, що вони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебувають при здоровому розумінні, ясній пам`яті та діючи добровільно, без будь-якого фізичного чи психічного тиску, дійшли згоди щодо місця укладення цього договору, та розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору домовилися про передання покупцю у власність спірне нерухоме майно. 
       Договір підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлової О.А. Особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с.93).

       Колегія суддів зазначає, що правочин, вчинений під впливом помилки, відноситься до оспорюваних правочинів з вадами внутрішньої волі, яка могла сформуватися в умовах неправильного уявлення особи про обставини, що мають істотне значення для вчинення правочину. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприймання стороною обставин, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. При цьому, саме особа, яка діяла під помилкою, повинна довести щодо яких істотних обставин вона мала місце. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
       Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Однак, в супереч вимогам закону, позивачем не було доведено, що договір купівлі-продажу був укладений ним під впливом помилки, тобто, що він невірно сприймав істотні умови договору – предмет, ціну, свої права та обов`язки в силу певних суттєвих обставин, зокрема, через не роз`яснення йому нотаріусом суті та змісту договору, його прав та обов`язків, наслідків укладання тощо, що це вплинуло на його дійсне волевиявлення, що у випадку належного роз`яснення нотаріусом умов договору купівлі-продажу він би відмовився від його укладання.
       Так, позивачка не заперечує що договір був підписаний у нотаріальній конторі та посвідчений нотаріусом за його особистою участю, вона підписала договір, розуміла що йдеться про відчуження будинку, тому що обговорювалися питання щодо укладення договору дарування квартири або купівлі-продажу.
       Відтак позивачка знала та розуміла, який саме договір буде підписано, добровільно, свідомо, особисто підписала його, ніяких зауважень щодо його змісту нотаріусу не виказувала, жодних перешкод, які зумовлювали б відмову від підписання договору при апеляційному розгляді позивачка не зазначає.
       Та обставина, що вона нібито не отримувала гроші за договором не перешкоджала їй вирішувати питання про стягнення обумовлених грошових сум, крім того, у тексті договору зазначено про отримання грошової суми, а власна недбалість при ознайомленні зі змістом договору не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.
       Не можуть свідчити про недійсність спірного договору ті обставини, що спірне домоволодіння фактично не було передано відповідачу, тоді як, після укладення цього договору, позивачка продовжувала проживати у відчуженому домоволодінні. В даному випадку, це право сторін договору. Між тим такі обставини не свідчать, що договір купівлі-продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором.
       Вказані обставини та презумпцію правомірності правочину, визначену статтею 204 ЦК України, позивачка не спростувала належними та допустимими доказами, чого місцевим судом належним чином враховано не було.        
       Відтак, у суду були відсутні правові підстави для визнання цього договору купівлі-продажу недійсним.
       Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не було надано належних і допустимих доказів того, що вона на час вчинення оспорюваного правочину не мала наміру на укладення оскаржуваного договору, та не довела, що у неї було відсутнє волевиявлення на продаж будинку.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясування судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивачки на користь відповідача, слід стягнути судовий збір у розмірі 826,80 грн.
       Крім того, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, у розмірі 4917,90 грн. 
       Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачу слід компенсувати надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги ( 4917,90 грн — 826,80 грн) у розмірі 4091,1 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року — скасувати.
       У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов`язання повернути нерухоме майно — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 826,80 грн.
       Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4091,1 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: