ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року 
м.Харків
Справа №638/5315/20
Провадження №22-ц/818/4915/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ,
Представник позивача: Адвокат Бочарова Людмила Іванівна,
Відповідач:  ОСОБА_2 ,
Третя особа: Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м.Харків, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2020 року, постановлену суддею Семіряд І.В., - 

у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа: Східне міжрегіональне  Управління міністерства  юстиції м.Харків, про  розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В., зареєстрований в реєстрі  за №1219 та повернути ОСОБА_1 , передану у власність ОСОБА_2 належну  ОСОБА_1  на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1  (а.с.24-26).   
6 серпня 2020 року позивачем  ОСОБА_1  була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій особисто або через третіх осіб щодо користування (мешкання), розпоряджання (здавання в оренду, заселення осіб, використовування як офіс) квартирою АДРЕСА_1  (а.с.22-23).   
В обґрунтування заяви, посилаючись на процесуальні норми, які регулюють питання щодо забезпечення позову, зазначала, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про розірвання договору довічного утримання (догляду), за яким вона передала у власність ОСОБА_2 квартиру, яка є предметом договору довічного утримання (догляду), а тому підставою для забезпечення позову є велика ймовірність того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2020 року заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м.Харків, про розірвання договору довічного утримання залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована положеннями ст.ст.149, 150, 151 ЦПК України та тим, що заявником ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовано свої доводи, не надано доказів наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім того, заявником не доведено, що на теперішній час існує реальна загроза того, що відповідач може вчинити будь-які дії щодо розпорядження спірною квартирою, що невжиття заходів може призвести до незворотних наслідків та що відповідачем вживаються заходи щодо продажу майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі,звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги посилається на те, що суд не з`ясувавши усі докази по справі та не обґрунтувавши своє рішення порушив права ОСОБА_1 .
Зазначає, що предметом судового розгляду є розірвання договору довічного утримання (догляду) та повернення їй у власність квартири, переданої за договором довічного утримання (догляду) ОСОБА_2 . Судом не враховано, що заходи забезпечення позову повністю відповідають характеру та змісту заявлених позовних вимог і очевидно співмірні предмету позову, до позовної заяви додані належні, допустимі і достатні докази.
Окрім того вказує, що існує реальна загроза ефективному захисту її порушених прав (інтересів), а саме привласнення коштів відповідачем за оренду квартири та не сплата комунальних послуг. ОСОБА_2 є власником квартири і самостійно вирішує факт розпорядження квартирою. Невжиття заходів забезпечення позову з метою унеможливити протиправну поведінку відповідача, завдасть невідворотної матеріальної шкоди та збитків позивачу і призведе до затягування відновлення прав позивача. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи - Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції м.Харків - Горбунова К.Ю. просила прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Справу слухати без участі Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції м.Харків. Вказує, що судове рішення за результатами розгляду зазначеної заяви ОСОБА_1 не може вплинути на права чи обов`язки Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції м.Харків, яке по справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову,  ОСОБА_1 посилалася на те, що є велика ймовірність того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони користування (мешкання), розпоряджання (здавання в оренду, заселення осіб, використовування як офіс) квартирою, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по цивільній справі про розірвання договору довічного утримання (догляду) .
За договором довічного утримання (догляду), укладеним 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набувач має право передавати квартиру, що є предметом цього договору, в найм (оренду) будь-якій особі (а.с.27-28).
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Відповідно до вимог Цивільного Кодексу України набувач не може за життя відчужувача продавати, обмінювати, дарувати, укладати договір застави чи передавати у власність іншій особі майно, передане йому за договором довічного утримання (догляду). Протягом життя відчужувача на майно, передане набувачеві за таким договором, не може бути звернене стягнення за зобов`язаннями набувача. При посвідченні договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження майна, яке є предметом договору.
Доводи апелянта щодо можливого відчуження квартири не заслуговують на увагу, оскільки при посвідченні договору довічного утримання (догляду) була накладена заборона відчуження переданої квартири (а.с.27-28).
Так, зі змісту п.17 договору довічного утримання (догляду) від 29 липня 2015 року вбачається, що в звязку з посвідченням цього договору накладається заборона на відчуження вищевказаної квартири.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником належним чином не обґрунтовано свої доводи та не доведено, що невжиття заходів може призвести до незворотних наслідків.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                        С.С.Кругова

Судді                                                                                                 О.В.Маміна

                                                                                                       
Н.П.Пилипчук

повний текст постанови 
складено 30 жовтня 2020 року