УХВАЛА
07 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №520/382/20
адміністративне провадження №К/9901/30642/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Дашутіна І.В., 
розглянув матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Харківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про накладення арешту на кошти,
УСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про задоволення позову.
12.11.2020 ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020, в якій підставою касаційного оскарження зазначила пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС): судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України і не врахований висновок Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 820/1929/17.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС)).

Частиною першою статті 13 КАС визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідач в касаційній скарзі вказує підставу касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС. При цьому зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України без врахування висновку Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 820/1929/17.

Разом з тим, застосування норми пункту 94.2 статті 94 ПК апеляційною інстанцією відповідає висновку Верховного Суду в зазначеній постанові.

Так, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ГУ ДПС, виходив з того, що накладення арешту на кошти на рахунках платника податків є самостійним і може бути застосовано безвідносно до рішення контролюючого органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків. У зв`язку з цим припинення адміністративного арешту майна за збігом встановленого пунктом 94 статті 94 ПК строку не є підставою для відмови в задоволенні вимог контролюючого органу про накладення арешту на кошти на рахунках платника податків.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються висновку апеляційного суду щодо підстав застосування арешту коштів.

Разом з тим, в постанові суду апеляційної інстанції вказано, що відповідачка не навела доводів на підтвердження того, що недопуск нею службових осіб ГУ ДПС до проведення перевірки був обґрунтований.

Керуючись статтями 248, 328, пунктом 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Є.А. Усенко
М.М. Гімон 
 І.В. Дашутін ,
Судді Верховного Суду