Постанова
Іменем  України 
 
05 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 295/16279/16-ц
провадження № 61-230св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира в складі судді Полонця С. М. від  22 серпня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду в складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С. від                       21 листопада 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                           ОСОБА_2 , і з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 .
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1997 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірваний за рішенням суду у 2016 році. Відразу після розірвання шлюбу відповідач змінила вхідні замки та не допускає його до квартири, хоча нерухоме майно придбане за час шлюбу та є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Іншого житла він не має та йому ніде проживати.
 
У квітні 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , у якому просила визначити, що частки сторін у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності, є рівними, визнавши, що кожному належить Ѕ частка квартири; припинити право спільної  часткової власності ОСОБА_1 на                 Ѕ частку спірної квартири, сплативши останньому грошову компенсацію у розмірі вартості його частки, та визнати за нею право власності  на припинену Ѕ частину квартири.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 за власним бажанням не проживає у спірній квартирі упродовж останніх двох років. Витрат з утримання нерухомості не несе. Вважає, що спільне користування квартирою неможливе, оскільки кімнати не є ізольованими.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 серпня 2018 року первісний позов задоволено. Вселено ОСОБА_1 в квартиру  АДРЕСА_1 . Зустрічний позов задоволено частково. Визначено, що частки сторін, в належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1 , є рівними та складають по Ѕ частині кожному. У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонам по справі на праві спільної сумісної власності із відповідачем належить спірна квартира, замки від якої змінила відповідач, яка заперечує щодо вселення позивача у цю квартиру, що свідчить про здійснення перешкод ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_1 не може бути позбавлений права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, зокрема, права використовувати його для власного проживання, зважаючи на неможливість поділу спірної квартири на дві окремі квартири для ізольованого користування, наведене є підставою для його вселення у спірну квартиру.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 серпня 2018 року без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначив про те, що місцевий суд ухвали рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У січні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач за первинним позовом тривалий час взагалі не проживає у квартирі, то припинення його права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам. Протягом останніх двох років відповідач не здійснював витрат на утримання квартири в придатному до використання стані, сплати комунальних платежів, проведення поточних ремонтних робіт. Спільне володіння і користування майном не можливе, а тому наявні підстави, передбачені статтею 365 ЦК України для припинення права власності відповідача на частку в спірній квартирі за рішенням суду.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У березні 2019 року від ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                         06 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 295/16279/16-ц з Богунського районного суду Житомирської області.
                         
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1997 року, який розірвано рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року.
 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Відповідач змінила замки у спірній квартирі, чим здійснює перешкоди у користуванні позивачу своїм майном.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від  22 серпня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.
 
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
 
Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
 
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
 
Суди попередніх інстанцій встановивши відсутність у ОСОБА_3 іншого житлового приміщення, дійшли обґрунтованого висновку про те, що припинення права власності на Ѕ частину спірної квартири завдасть істотної шкоди позивачу ОСОБА_1 як співвласнику, який заперечує щодо такого припинення права власності.
 
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Оскільки позивач не може бути позбавлений права володіння, користування та розпорядження спірним майном, відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачу квартирою, то суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про вселення останнього у вищевказану квартиру.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення
 
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від  22 серпня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська

                                                                                                        С. Ю. Бурлаков

                                                                                                        А. Ю. Зайцев